Reklamer for dit produkt eller brand her – Besøg www.OpenSubtitles.org i dag.
Det her er vor planets sidste uudforskede område.
En hemmelig verden, hvor kun de modigste vover sig hen.
Under os findes uendelig lange
huleskakte og gange.
"Svalernes hule"
i Mexico er 400 meter dyb.
Tilstrækkelig dyb til at rumme Empire State Building.
Det her er verdens største huleskakt -
- men de blev først opdaget, to år
inden mennesket landede på Månen.
Huler er de mindst udforskede steder på Jorden.
Men det er sjældent, mennesker
er de første på disse fugtige steder.
Her lever nogle af de mærkeligste og mindst kendte dyr på vores planet.
Denne lysende samling af små lys er skabt af tusinder af væsener.
Alle dyr, der lever i huler, lever i totalt mørke.
På New Zealand har nogen gjort mørket til en fordel.
En silketråd sænkes ned fra loftet
sammen med flere hundrede andre.
De er ikke kun smukke.
De udfylder et lumsk formål.
Det her er en hule-lysorm.
Den fanger sit bytte ved at "fiske" med silketråd.
Silken kommer fra kirtler i munden,
og på tråden sidder dråber af slim.
Hver lysorm producerer dusinvis af tråde.
Når tråden er på plads, hænger ormen
i en slimet hængekøje og venter -
- som en tålmodig lystfisker.
Men ormen satser ikke kun på heldet.
Det blå lys opstår af en kemisk
reaktion i en kapsel i bagkroppen.
Det lyser gennem kroppen
for at lokke bytte til.
lnsekter tiltrækkes uimodståeligt -
- og så sidder de fast på de klæbrige tråde.
Når de sidder fast,
er der ingen udvej.
Nu er det bare at trække linen ind
og langsomt æde byttet levende.
Ved at fange disse insekter -
- har ormene løst det største problem for beboere i huler.
Nemlig at finde en stabil fødekilde.
En speciel bjergart muliggør
dette underjordiske liv: Kalksten.
De fleste huler findes i den,
og den dækker 10% af Jorden.
Kalksten består af mineraler fra skaller og koraller fra havet.
Selv om denne klippevæg i USA ligger
flere hundrede meter over havet -
- er den dannet under havet.
Vietnams kalkstensbjerge minder
om forbindelsen til havet.
Oprindeligt udgjorde hele det her
område basen i et koralrev.
På Borneo har regnen formet kalkstenen til spidse bjergtoppe.
Men regnvandets opløsende påvirkning -
- fører til andre mere dramatiske konsekvenser under jorden.
Floder, der flyder på kalksten ser ud til at forsvinde helt.
Når vandet når et hårdere
underlag, ændrer det kurs.
Når det flyder under jorden, bliver
den eroderende kraft stærkere.
Under sin rejse absorberer vandet
kulsyre og bliver en anelse surt.
Og i løbet af millioner af år ætser syren kalkstenen -
- og skaber et mylder af huler og
gange, ofte flere kilometer lange.
Det her er verdens største underjordiske flodpassage.
En jumbojet ville kunne flyve igennem.
Den kaldes Deer Cave og findes på Borneo.
Deer Cave er så stor, at en del dyr
samles der i enorme mængder.
Hele tre millioner rynkelæbede flagermus bor her.
De hænger på vægge og fra loftet -
- på sikker afstand af farer udenfor
og uden for rækkevidde af rovdyr.
Og mens de befinder sig heroppe,
gør de noget vigtigt.
Den her 100 meter høje bakke består af flagermuseklatter
... guano.
Overfladen er dækket af et tykt lag kakerlakker.
Hundredtusinder af kakerlakker.
Huler er et af de få miljøer, hvor der er liv trods manglen på sollys.
I mangel på planter er fødekæden baseret på flagermuseklatter.
Kakerlakkerne lever af guanoen
og det, der falder ned i den.
Klatterne er også føde for andre slags kakerlakker -
- som bruger en del af tiden på at hvile på hulens sider.
De ender så som føde for store hule-skolopender -
- hvoraf nogen er over 20 cm lange.
Ejendommeligt nok findes der også
krabber, der søger føde i klatterne.
Alle disse dyr lever hele deres liv i hulerne.
De er helt afhængige af
de levninger, der kommer udefra.
Hver aften i to timer, forlader
tre millioner flagermus hulen -
- for at jage insekter i skoven udenfor.
Men ikke alle vender tilbage.
Når flagermusene forlader
hulen, danner de en ring.
De cirklende flagermus forvirrer ørnen -
- men de må også klare andre mere specialiserede rovfugle.
Vandrefalken og flagermusehøgen er fugleverdenens jagerfly.
Jagtlykken vender, når mørket falder
på, så høgen sluger byttet i flugten -
- og flyver straks tilbage for at fortsætte jagten.
Flagermus, der kommer uden
for flokken, er et let bytte.
Men angrebet gør ikke den store forskel.
Det store flertal vender tilbage til trygheden i hulen.
Flagermus er ikke de eneste pendlere.
Der er også et daghold.
Disse pendlere har en kliklyd, der hjælper dem -
- med at finde vej i hulens mørke.
Salanganerne navigerer også ved hjælp af ekkolokalisering.
Vi behøver lys, men i mørket
finder salanganerne nemt deres bo -
- som kun er nogle få centimeter stort.
Det er en fantastisk evne og noget, vi endnu ikke helt forstår.
Disse fugle har en anden evne.
Deres små koplignende reder er lavet af spyttråde.
Det tager over 30 dage at bygge en.
Reden er meget eftertragtet,
ikke bare af fuglene selv.
I 500 år har mennesker indsamlet deres reder.
Det er meget risikabelt
uden sikkerhedsudstyr.
På stiger lavet af lianer
klatrer man højt op i hulen -
- ofte så højt som 60 meter.
Arbejdet er yderst risikabelt,
men belønningen er god.
Salanganerreder er hovedingrediensen i svaleredesuppe -
- og de er bogstavelig talt deres vægt værd i guld.
Når en rede fjernes, bygger fuglen straks en ny.
Så længe man ikke tager for mange,
er kolonierne ikke truede.
Hulerne på Borneo hører til verdens største -
- og de fortsætter med at vokse i takt
med, at regnen fjerner mere kalksten.
Vandet i hulerne ikke bare eroderer,
det opbygger også.
Vandet er fuld af opløst kalksten.
Når det møder luften i hulen, afsættes
en del som mineralet kalkspat.
Kalkspat danner formationer, som
hænger ned fra taget ... drypsten.
Hver dråbe efterlader kun en smule kalkspat -
- men med tiden bliver resultatet slående.
Hvis vandet drypper hastigt,
aflejres kalkspatten på gulvet -
- og danner stalagmitter.
Variation i vand- og luftstrømme giver uendelige formationer -
- men alle er resultatet af det samme forløb:
Den langsomme aflejring af opløst kalksten.
Når drypsten møder stalagmit
skabes en søjle.
Disse formationer i Carlsbadshulerne
i USA er dannet over tusinder af år.
Nogle gange ophører formationer helt med at blive dannet.
De her undervandshuler i Mexico er uforandrede gennem tusinder af år.
Ved den sidste istid blev de afskåret fra resten af verden.
Men deres påvirkning af livet på overfladen har været enorm.
For 500 år siden var de en forudsætning for en stor civilisation:
Mayakulturen.
Yucatánhalvøen i Mexico har hverken floder eller søer.
Mayafolket var afhængige af de vandfyldte hulers åbninger.
Disse vandfyldte skakte er områdets eneste ferskvandskilde.
De er dybest set kæmpestore ferskvandsbrønde.
Langt fra sollyset venter
man ikke at finde planter.
I hulens mørke er trærødder trængt
gennem sprækker af kalksten -
- for at nå frem til vandet.
Uden dette vand ville Yucatáns
skove ikke være så frodige.
Mayafolket vidste, at de var afhængige af vand -
- men det er først med dagens teknik -
- vi fuldt ud kan forstå betydningen af systemerne.
Hidtil har kan kortlagt over 560 kilometer vandfyldte gange.
Men ingen ved præcis, hvor stor denne undervandsverden er -
- og det er der en god grund til.
At dykke i huler er yderst farligt.
Hvis nærmeste udgang er flere hundrede meter væk -
- ville det være livsfarligt at løbe tør for luft.
For ikke at fare vild,
har dykkerne en line,
som bliver deres livline.
Linen er også afstandsmåler.
Det blev brugt, da man kortlagde
verdens længste undervandshule -
- som er 160 kilometer lang.
Når man udforsker huler, må man ofte igennem smalle passager.
De kaldes squeezes.
Jo trangere passage, desto større
risiko for, at udrustningen skades.
Under den slags forhold er det let at miste orienteringen -
- og det kan være livsfarligt.
De vandfyldte huler kan også narre en på andre måder.
Det, der ligner luft, er det ikke.
Det er en anden slags vand.
Det her er en halocline, et område,
hvor fersk- og saltvand mødes.
Ferskvand fra junglen flyder oven på det tunge saltvand fra havet.
Saltvandslaget er meget iltfattigt -
- hvilket gør det svært for dyr at leve i det.
Men for nogen lykkes det.
Det her urgamle krebsdyr.
Mayafolket forstod vigtigheden af hulerne -
- men de kunne ikke vide, de var
begyndelsen på underjordiske floder -
- som alle til sidst flyder ud i havet.
Saltvand eroderer, til forskel fra ferskvand, ikke kalksten.
De fleste havhuler er dannet af bølgernes mekaniske påvirkning.
Klipperne på Poor Knight lslands i New Zealand er fulde af huler -
- og præcis som på Borneo er de et
vigtigt hjemsted for mange dyrearter.
Efter en lang dag søger stimer
af jomfrufisk tilbage i hulerne -
- hvor de er i ly for rovfisk.
Hulerne er et tilflugtssted ved
nattetid, men de er ikke alene.
Andre fisk arbejder efter et andet skema.
Bigeye-fiskene forlader, som
flagermusene, hulen hver aften.
Og som alle hulependlere er de
mest udsatte, når de tager af sted.
En trang passage gør, at flagermusene trænges sammen -
- og tiltrækker sig opmærksomhed.
Flagermusene opdager slangen med ekkolokalisering -
- men slangerne befinder sig
i mørke og ser ingen ting.
Angrebene ser ud til at ske på må og få -
- men slangerne har et hemmeligt våben.
De kan mærke flagermusene
ved hjælpe af receptorer på hovedet.
Det viser det her varmebillede.
Slangerne opfatter flagermusen
som glødende, hvilket hjælper dem.
Det her er prisen, de betaler for
at have et tilflugtssted om dagen.
Det er ikke underligt, at andre i hulen bliver der hele tiden.
Mange huler er som øer afskåret
fra omverdenen og andre huler.
Denne isolation har ført til nogle ejendommelige væsener.
Hulespecialisterne, der aldrig nogen sinde forlader hulen -
- og aldrig ser dagslys.
Disse huleboere i Thailand er måske
de mest specialiserede i verden.
De lever kun i vandfald i huler.
Hele bestanden af disse fisk
findes kun i to små huler.
Det samme gælder andre huleboere.
Der er ikke engang 100 individer af Texas-salamanderen i vild tilstand.
Og den her hvide krabbe, der lever i Belize er unik -
- og kun findes i et enkelt hulesystem.
Da de lever i totalt mørke,
har de hverken pigment eller øjne.
Det tager tusinder af generationer at miste øjnene -
- så disse arter må have levet isoleret meget længe.
Men den blinde salamander har andre veludviklede sanseorganer.
Receptorer i huden gør, at den mærker byttets bevægelse i vandet.
Udvendige gæller hjælper med at ånde i det iltfattige vand.
Hulehav-englen lever af bakterier i det strømmende vand.
De holder sig fast ved hjælp af små kroge på finnerne.
Der er ofte mangel på føde,
og dyrene må overleve -
- på det, der skyller ind i hulen.
En salamander risikerer ikke at få mad i flere måneder -
- så når noget dukker op,
må det ikke glippe.
Det er utroligt, at disse huledyr overhovedet overlever.
En hule er så ugæstfri, at alt liv
virker fuldkommen umuligt.
Vandet, der løber ud af Villa Luz-hulen i Mexico -
- er helt hvidt af svovlsyre.
Herinde må man have
maske og måleudstyr med.
Indholdet af den giftige gas kan pludselig blive så højt -
- at et advarselssystem er nødvendigt.
Flagermusene holder sig tæt ved åbningen i taget -
- men det er meget farligt at trænge dybt ind i hulen.
Kilden til disse giftige gasser ligger flere kilometer nede i bjerget.
Hydrogensulfid bobler frem fra oliedepoter i jordskorpen.
Når den blandes med ilten
i vandet, dannes svovlsyre.
Her forventer man ikke at finde fisk -
- men disse hulemollyer har det godt
på trods af det lave iltmængde.
Her findes mere liv, end man kunne tro -
- men den største overraskelse er noget endnu mærkeligere.
Disse stalaktitlignende formationer kaldes meget rammende "snottier".
Dråberne er svovlsyre, der er
stærk nok til at brænde huden.
Snottierne er i virkeligheden store samlinger af bakterier -
- der kan vokse op til en centimeter om dagen.
I denne verden uden sollys udvinder
bakterier energi fra hydrogensulfiden.
Den slags bakterier kaldes "extremofiler"-
- på grund af deres evne til at overleve under ekstreme forhold.
Extremofilerne spiller en anden vigtig rolle i hulen.
Overraskende nok udgør de basen for en fødekæde -
- som forsørger blandt andre de her dansemygs larver.
Villa Luz-hulens økosystem er enestående -
- men man skulle snart gøre en endnu mere utrolig opdagelse.
Under det her arrede landskab skjuler sig en underjordisk verden.
Uden vand dannes der sjældent
huler, men under disse klipper i USA -
- ligger en af de længste, dybeste og mest overraskende huler i verden.
Den blev fundet i 1986, da man
gravede flere meter klippe væk -
- på bunden af dette hul.
Den fik navnet Lechuguilla -
- og siden opdagelsen er 200 kilometer gange blevet kortlagt.
Da de første forskere steg ned,
anede man ikke hulens størrelse -
- men det var ikke den største overraskelse.
De vidste ikke, at Lechuguilla ville blive betragtet -
- som verdens smukkeste hule.
De skulle snart opdage de mest
udsøgte formationer, man har set.
Væggene var dækket af fantastiske krystaller.
Mange krystaller bestod af gipssten,
et mineral, der stammer fra kalksten.
Og der var kilometer efter kilometer af dem.
Sædvanligvis er det vand, der skaber huler -
- men Lechuguilla-hulen var ikke dannet af rindende regnvand.
Det var noget andet.
Det eneste vand, der findes, er de her stille og klare bassiner.
Længere inde i hulen opdagede man
hele sale med utrolige formationer -
- som disse fem meter høje kegler, dækket af den fineste krystal.
Gipskrystallerne fik forskerne til
at undre sig over hulens dannelse.
De opdagede, at Lechuguillas kalksten var angrebet af svovlsyre.
Den havde bogstavelig talt skåret sig ned gennem kalkstenen.
Og når svovlsyre opløser
kalksten, dannes gipssten -
- der udgør basis for formationerne.
Specielt et sted, næsten
to kilometer under jorden -
- var så fantastisk, at man knapt kunne tro, det var sandt.
"Lysekrone-balsalen" var en fantastisk opdagelse.
Med sine seks meter lange krystaller
er den verdens mærkeligste hule.
Og på væggene fandtes yderligere en overraskelse.
Ekstremofile bakterier levede af selve klippen.
Opdagelsen af liv, der eksisterer helt uafhængigt af solens energi -
- viser, hvor overraskende underverdenen kan være.
Hvert år kortlægger huleforskere over 160 kilometer nye hulegange.
Men med halvdelen af verdens kalkstenshuler uudforskede -
- findes der måske flere uopdagede Lechuguilla-huler ...
-- Subs Fixed til Dansk af Poing --
Bedøm denne undertekst på www.osdb.link/425sb Hjælp andre brugere til vælge den bedste undertekster