Reklamer for dit produkt eller brand her  Besøg www.OpenSubtitles.org i dag.
For 100 år siden
levede der 1,5 milliarder mennesker på jorden.
Nu trænges over 6 milliarder om vores skrøbelige planet.
Men der er alligevel steder, som er næsten helt urørt af mennesket.
Denne serie tager jer med til den sidste vildmark -
- og viser jer vores planet og dens dyreliv
som I har aldrig før set dem.
Forestil jer vores verden uden solskin.
Kejserpingvinens hanner oplever det nærmeste, man kan komme:
Vinter i Antarktis.
Mørket hersker,
og temperaturen falder til 70 minusgrader.
Pingvinerne bliver, når alle andre er flygtet.
De våger over en skat:
Et æg oven på fødderne,
der holdes varmt af hudfolden på bugen.
Der findes hverken mad eller vand.
De ser ikke solen i fire måneder.
Intet andet dyr udstår en hårdere prøvelse.
Når solen forsvinder fra Antarktis -
- lyser den himlen op langt mod nord.
Det er marts måned.
Lyset vender tilbage til Arktis -
- og fejer fire måneders mørke væk.
En isbjørn vågner.
Hun har ligget i hi hele vinteren.
Hendes tilsynekomst varsler forårets ankomst.
Efter måneder under jorden
tumler hun ned ad bakken.
Måske for at gøre pelsen ren,
måske for fornøjelsens skyld.
Hendes unger kigger ud på den nye lyse verden
for første gang.
Hunnen kalder på dem -
- men på den stejle skrænt er det ikke let at tage sine første skridt.
Men de er sultne
og vil hen til mor,
som endnu ikke har ammet dem.
Hun lokker dem med løftet om mælk.
Det har de ædt, siden de blev født -
- døve og blinde under sneen for to måneder siden.
Deres mor har ikke ædt i fem måneder
og er kun halvt så stor som normalt.
Nu omdanner hun det sidste af sine fedtreserver til mælk til ungerne.
Forårssolen varmer, men det
er også et problem for hunnen.
Den får havisen til at smelte.
Der jager hunnen sæler for at kunne made sine unger -
- og hun skal nå derud, før isen knækker.
Men det er stadig 30 minusgrader,
og ungerne må søge ly i hulen.
Der er gået seks dage, siden bjørnene dukkede frem,
og foråret nærmer sig.
Men snestorme kan stadig slå til uden varsel.
De små unger bliver let nedkølet
og ville have det bedre i hulen -
- men deres mor må holde dem i gang.
Hun er svag af sult,
og der er ingen mad på skrænterne.
Havisen er stadig intakt,
men det varer ikke længe.
Dag ti...
Hunnen har ført ungerne 1,6 kilometer fra hulen.
Det er på tide at se, hvad de duer til.
Deres selvtillid er vokset -
- men de har ikke lige så travlt som moderen.
De er omsider klar til vandringen,
og det er på høje tid:
Nogle kilometer fra kysten er isen allerede begyndt at brække op.
Nu kan hun begynde at jage sæler -
- men det er en farlig verden, hun fører ungerne ud i.
Næsten halvdelen af ungerne dør i løbet af deres første år på isen.
Om sommeren skinner solen døgnet rundt -
- og det smeltende landskab forandrer sig hele tiden.
Længere sydpå er sneen næsten smeltet væk på den arktiske tundra.
I Nordcanadas vildmark -
- udspiller der sig et af naturens mest storslåede dramaer.
Hvert år vandrer 3 millioner karibuer over den arktiske tundra.
Man forstår kun flokkens vældige omfang fra luften.
Nogle flokke vandrer over 3000 kilometer om året for at finde føde.
Intet andet landdyr vandrer så lange strækninger.
De er i konstant bevægelse.
Nyfødte kalve skal kunne løbe lige fra fødslen af.
Men de kolossale flokke er ikke alene.
Ulve...
Flokke på op til ti dyr skygger vandringen.
Og de er sultne.
De er ude efter de nyfødte kalve.
De løber lige hen imod flokken for at skabe panik.
Flokken splittes.
Det gør det lettere at sætte efter et enkelt dyr.
I tumulten skilles en kalv fra sin mor.
Den unge kalv kan løbe fra ulven,
hvis bare den holder sig på benene.
Oddsene er lige.
Hvis karibuen ikke begår nogen fejl,
giver ulven op efter 1,5 kilometer.
Det er midsommer på tundraen,
og solen går aldrig ned.
Solen står så lavt -
- at den ikke genererer energi nok til,
at træer kan vokse.
Man skal begive sig 800 kilometer
sydpå, før det er muligt.
Disse forkrøblede buske markerer trægrænsen:
Starten på det nordlige skovområde
- taigaen.
Nåletræernes nåleformede blade er uspiselige -
- så i denne skov findes kun ganske lidt dyreliv.
Der er helt stille,
og sneen er blottet for fodaftryk.
Under den arktiske vinter danner
sneen et sammenhængende tæppe.
Men når foråret rykker op sydfra,
afdækkes taigaen.
Denne vidtstrakte skov indeholder
en tredjedel af alle jordens træer -
- og producerer så meget ilt, at den
påvirker atmosfærens sammensætning.
Jo længere sydpå vi kommer,
desto stærkere bliver solen -
- og ved 50. breddegrad begynder en radikal forvandling.
Her er sommeren så lang, at løvskoven erstatter nåleskoven.
Løv er lettere at æde og fordøje -
- så nu kan dyr tage del i energien,
der kommer fra solen.
Det er sommer,
og skoven summer af liv.
Men de gode tider varer ikke længe.
Løvblade falder af om vinteren, for de kan ikke tåle frost.
Når de forsvinder, er der næsten
ingenting, dyrene kan æde.
Skovens beboere
må drage væk, gå i hi -
- eller sulte i mange måneder.
Amurleoparden,
verdens mest sjældne kattedyr.
Her i Østruslands løvskove
er det svært at jage om vinteren.
Der er langt mellem byttedyr og
ingen plantevækst at gemme sig bag.
Ungen er et år gammel og stadig afhængig af sin mor.
Mange hjorte dør om vinteren -
- og disse leoparder har intet imod at æde ådsler.
Afrikanske leoparder ville aldrig kunne overleve her -
- men de russiske kattes tykke pels beskytter dem mod kulden.
Der er kun 40 vilde amurleoparder tilbage -
- og tallet falder.
Som så mange andre dyr
trues de af udryddelse -
- på grund af jagt og ødelæggelsen af deres levesteder.
Amurleoparden er symbol på, hvor skrøbelig vores naturarv er.
Hele artens fremtid -
- afhænger af, at ganske få hunner, som den her, overlever.
Alle dyr, sjældne og udbredte, er i
sidste ende afhængig af solens energi.
I Japan fortæller kirsebærtræets
blomstring, at foråret er kommet.
Solens energi spreder farve ud over landskabet.
Under rejsen rundt om solen
snurrer jorden omkring en skrå akse.
Det er denne hældning, der frembringer årstiderne.
Årstiderne fører konstante forandringer med sig.
Når solen lyser svagere mod nord,
går Amerikas løvskove "ned i drift" -
- og fælder bladene, før de mørke kolde måneder indtræffer.
En årstid flyder ind i en anden.
Nogle organismer trives -
- men de fleste skal forberede sig
til vinterens solfattige liv.
Hele bestande af dyr er nødt til
at tilbagelægge lange strækninger for at finde føde og varme.
300.000 sibiriske krikænder samles for at undslippe den sibiriske vinter -
- og flyver mod syd til Korea.
Hele jordens bestand i en eneste flok.
Men i nogle dele af verden er der ingen årstider.
I troperne rammer solens stråler jorden i en lige vinkel -
- og de er mere eller mindre lige stærke hele året rundt.
Derfor vokser junglen sig så frodig
og indeholder mange forskellige arter.
Denne skov dækker kun 3% af jordens overflade -
- men den huser over 50% af jordens plante- og dyrearter.
Løvtaget er særlig rigt på liv.
Her er der aber,
fugle og millioner af insektarter.
Præcis hvor mange ved vi ikke.
Skoven forandrer sig, jo længere ned man kommer.
Den bliver mørkere og fugtigere -
- og begunstiger andre dyr og planter.
Knap 2% af lyset når jorden -
- men selv her findes en enorm rigdom på arter.
På den store ø Ny Guinea lever
42 forskellige arter af paradisfuglen -
- den ene mere mærkelig end den anden.
Denne skov er så frodig, at det
er en smal sag at samle føde ind.
Så den seksfjerede paradisfuglehan
har tid til andet -
- som for eksempel at ordne sin skueplads.
Alt skal være i den fineste orden.
Nu er han klar.
Meget imponerende.
Men der er ingen, der kigger.
Kraveparadisfuglehannen prøver at lokke en hun til.
Og han har heldet med sig.
Men hvad skal han gøre for virkelig at imponere hende?
Hun trækker sig tilbage for at overveje sin dom.
Det er svært ikke at miste gejsten -
- når det bedste, man kan tilbyde, ikke rækker.
Solen påvirker livet i havet i lige så stor udstrækning som på land.
Livet er rigest der, hvor bølger og strømme fører næringsstoffer -
- til overfladevand,
der bader i solskin.
- har den magiske opskrift Havet ud for Kap Det Gode Håb -
og er ovenud produktivt.
Sommeren er overflodets tid.
Det er nu, sælerne føder deres unger.
En hvidhajs angreb er ovre på et sekund.
Sænker man farten 40 gange -
- kan man se det kolossale rovdyrs teknik og styrke.
Hvis overraskelsestaktikken slår fejl,
optager den jagten.
Hajen er hurtigst på en lige linje -
- men den kan ikke gøre lige så snævre sving som sælen.
Smidighed er stillet over for råstyrke.
Når sælerne har født deres unger,
begiver de store hajer sig videre.
Man ved nu, at hvidhajer vandrer
tusindvis af kilometer -
- og jager det årstidsbestemte overflod i forskellige have.
Solen, som lyser på de tropiske
vande, driver jordens vejrsystemer.
Fugt stiger op fra de varme have
og danner voldsomme uvejr.
Vindene, som opstår ude til havs,
fejer ind over kontinenterne.
Når de bevæger sig over Sahara,
skaber de enorme sandstorme -
- der blæser sand halvvejs rundt
om jorden til Amazonas regnskov.
Vindene over Det Indiske Ocean samler fugt -
- og fyger nordpå til Himalaya.
Når luften stiger, afkøles den.
Vandet i luften danner skyer -
- og falder så i form af
den livgivende monsunregn.
Luftstrømme bærer fugtig luft med sig
til kontinenternes indre.
Uden vand
intet liv -
- men vandet fordeles ikke lige over de forskellige områder.
Ørkenområder dækker en tredjedel af jordens overflade -
- og de bliver større år for år.
Det her er Kalahariørkenen i Sydafrika.
Det er tørke.
Tusindvis af elefanter
leder desperat efter vand.
I det sydlige Afrika begiver dyr sig ud på en vandring af samme årsag.
Kafferbøflen støder til.
lngen andre steder er så mange dyr på vej -
- med samme mål for øje.
De er alle på vej til Okovangodeltaet.
Et vidtstrakt indlandsdelta.
Lige nu er det tørt,
men vandet er på vej.
Dyrene må kæmpe mod farlige sandstorme.
Hunner og unger kan let blive adskilt fra hovedflokken.
Disse to kan søge ly blandt træerne nogle kilometer længere fremme.
De kan ikke hvile, før de når dem.
Det meste af flokken er allerede nået frem.
Omsider dukker efternølerne op i støvet.
Den udmattede unge er stadig blindet af sandet.
Hunnen gør alt, hvad hun kan for at hjælpe den.
Stormen lægger sig, men ikke alle
elefanter har klaret sig lige godt.
En ung elefant er faret vild.
Tørstig og udmattet
følger det sin mors fodspor -
- men desværre den forkerte vej.
Når tørken er allerværst,
kommer vandet atter til Okovango.
Det faldt som regn 1500 km herfra i Angola -
- og har været undervejs i knap fem måneder.
Vandet driver insekterne ud af den tørre jord -
- og opsnappes af hjejler.
Havkatte, der følger med vandet,
æder alt det, fuglene har overset.
Det er et festmåltid for alverdens dyrearter.
De første, der ankommer, er fuglene.
Først klunketraner.
Så sorte storke.
Dernæst kommer kafferbøflerne -
- som efter at have vandret i ugevis er ved vejs ende.
Når vandet strømmer ind i Okovango -
- forvandles et stort område af Kalahari til et frugtbart paradis.
Ingen andre steder ser man så tydelig en prøve på vandets livgivende kraft. -
Okovangodeltaet trampes op på kryds
og tværs, når dyrene vandrer omkring
De nytilkomne laver stier,
der fungerer som årer for vandet.
Sådan ser man sjældent Afrika.
En frodig vandverden.
Nogle dyr føler sig fuldstændig hjemme her.
Lechwevandbukken
har elastiske klove -
- og kan let bevæge sig i vand.
For andre er forandringen mindre velkommen.
Bavianer er en tilbageholdende badegæst.
Vandet betyder et overflod for alle dyr.
Jagende hyænehunde...
Det er et af Afrikas mest sjældne pattedyr -
- men det er ikke desto mindre kontinentets mest effektive rovdyr.
Hemmeligheden hedder holdarbejde.
Impalaen er deres foretrukne bytte.
Når jagten begynder,
deler flokken sig op i to grupper.
Fra luften får man et nyt indblik i deres strategi.
Når hundene nærmer sig byttet, skilles de -
- og indtager forskellige positioner omkring målet.
De danner en kæde omkring antilopen.
Under fuldkommen stilhed
indtager de deres pladser.
Disse ører opfanger den mindste raslen.
Jagten er begyndt.
Tre hunde omringer en enkelt impala.
Forbier!
Førerhunden driver antilopen
mod hundene på sidelinjerne.
Førerhunden skyder genvej
og slutter sig til dem ude på flanken.
Nu gælder det alt eller ingenting.
En mod en.
Hunden er udholdende.
Impalaen er hurtig.
Springet ud i søen er en desperat
handling. Impalaer kan knap svømme.
Hundene ved, at byttet må komme ind for ikke at drukne.
De venter...
Den øvrige flok kalder på dem.
De har nedlagt et bytte
og inviterer dem til at spise med.
Impalaen er heldig.
En flok på denne størrelse nedlægger et dyr om dagen, og de deler alt.
Og denne impala blev skånet.
Elefanterne nærmer sig slutningen på deres lange rejse.
Efter flere ugers vandring er de fuldstændig udmattede.
Førerhunnen kan lugte vandet
og opmuntrer flokken til at fortsætte.
Ungerne er trætte, men mødrene
har gjort vandringen før -
- og de ved, at vandet er tæt på.
Efter flere hundred kilometer er de omsider fremme.
Disse elefanters liv styres af de årlige regn- og tørkeperioder.
Et årstidsbestemt kredsløb, der skabes af solen.
Ved sydpolen,
efter fire måneders buldermørke -
- stiger solen igen op over Antarktis.
Klyngen af kejserpingviner splittes.
Hannerne bærer stadig på ægget,
som de har værnet om hele vinteren.
Når solen vender tilbage, klækkes æggene.
Andre fugle er ikke engang nået frem
- men kejserpingvinerne har ved at udstå en mørk vinter -
- givet deres unger et forspring. Disse unger er klar -
- til at få det bedste ud af Antarktis' korte sommer.
Støt os og bliv VIP medlem for fjernelse af reklamerne www.OpenSubtitles.org