Salzburg, Østrig. Sidst i 30'erne
- Moder. . . Jeg kan ikke finde hende. - Maria?
- Hun er væk igen. - Hun burde have en kobjælde på.
- Er hun ikke hos dyrene i laden? - Jeg har ledt de sædvanlige steder.
Nu er det jo Maria, så led også alle de usædvanlige steder.
Denne overtrædelse rydder vel den sidste tvivl om Marias fremtid her.
Jeg plejer gerne at tro det bedste i min tvivl.
- Det sorte fårs uld er lige så varmt. - Vi taler ikke om får nu.
Af alle vore noviciatkandidater er Maria den mindst. . .
Vi diskuterede postulanternes egenskaber.
Søstrene her -
- ville hjælpe mig ved at give udtryk for modstridende synspunkter.
Hvad mener søster Catherine om Maria?
En vidunderlig pige. . . til tider.
- Søster Agatha? - Let at holde af. . . til tider.
- Søster Sophia? - En skat. . . men altid i uføret.
Præcis hvad jeg sagde.
Du kan gå derind nu.
Kom ind, mit barn.
- Sæt dig. - Jeg kunne bare ikke lade være.
- Bjergene drog mig og. . . - Det er ikke derfor, du er her.
- Lad mig bede om forladelse. - Hvis det føles bedre. . .
Himlen var så blå, alt var så grønt, jeg måtte bare tage del i det.
Untersberg trak mig op, som ville det føre mig til himlen.
- Tænk, hvis du var faret vild. - Det kunne ikke ske.
Jeg er vokset op på det bjerg.
Som barn klatrede jeg op i et træ for at se ind i jeres have.
Jeg så søstrene arbejde og hørte dem synge.
Hvilket bringer mig til. . . jeg sang derude i dag uden tilladelse.
- Det er herinde, de regler gælder. - Jeg vil synge overalt.
- Øg jeg siger alting tingene ligeud. - Det kaldes vist ærlighed.
Grufuldt! Øg Berthe får mig til at kysse gulvet, når vi har skændtes.
Nu kysser jeg gulvet, straks jeg ser hende, for at spare tid.
Maria. . . Da du så os og ville være en af os -
- var du vel ikke helt forberedt på, hvordan vores levevis var?
Nej, men jeg beder, og jeg anstrenger mig virkelig.
- Hvad er det vigtigste, du har lært? - At følge Guds vilje helhjertet.
Maria. . . det er vist Guds vilje, at du forlader os. For en stund.
Nej, send mig ikke bort! Det her er mit hjem, min familie. . . mit liv.
- Men er du rede til at. . . - Ja!
Hvis du færdes ude i verden et stykke tid -
- ser du bedre, hvad der kræves af dig.
Jeg ved, hvad der kræves af mig, og jeg kan leve op til det!
Ja, moder. Er det Guds vilje, så. . .
En familie nær Salzburg skal bruge en guvernante frem til september -
- som skal tage sig af syv børn.
- Du holder vel af børn? - Jo da, men syv. . .?
Jeg meddeler kaptajn von Trapp, at du kommer i morgen.
Pensioneret fra den kejserlige flåde, en fin og tapper mand.
Siden hustruens død har det knebet med at holde på guvernanterne.
- Hvorfor? - Det vil Herren vise dig til sin tid.
Når Herren lukker døren, åbner han samtidig et vindue.
Hjælp. . .
Hejsa, her er jeg!
Jeg er den nye guvernante, kaptajn.
Øg jeg er den gamle butler, Fräulein.
Goddag.
Vent her.
Fremover må De huske, at der er visse værelser, man ikke går ind i.
- Hvorfor stirrer De på mig? - De ligner ikke en søkaptajn.
Øg De ligner ikke en guvernante. Drej rundt.
Tag hatten af.
- De må tage en anden kjole på. - Jeg har ikke andre.
Postulanterne giver deres tøj til de fattige.
Den her ville de ikke have.
Jeg nåede ikke at sy en ny kjole. Jeg kan sy.
Så vil jeg skaffe Dem noget stof. l dag, hvis jeg kan finde noget.
Fräulein. . . Maria, jeg ved ikke, hvor meget abbedissen har fortalt.
De er den tolvte guvernante her, siden børnenes mor døde.
Jeg håber, De er bedre end den forrige. Hun blev kun i to timer.
Hvad er der galt med børnene?
lntet. Det er guvernanterne, den er gal med.
De har ikke udøvet den disciplin, som kræves her. Husk det.
Hold børnene til bøgerne, de skal ikke drømme ferien bort.
l eftermiddag står den på march. Sengetiderne ligger fast.
De skal sørge for at de opfører sig med anstand, og De har befalingen.
Det her er jeres nye guvernante, Fräulein Maria.
l skal træde frem på jeres signal og sige jeres navne. . . Lyt og lær.
- Liesl. - Friedrich.
- Louisa. - Kurt.
- Brigitta. - Marta.
Gretl.
Lad os se, hvor godt De hørte efter.
Jeg har ikke brug for fløjten. Jeg råber bare deres søde navne op.
Det her er et stort hus, og her råber man ikke.
Tag så den her. Børnene hjælper Dem.
Sådan kalder jeg på Dem.
Nej! Det kunne jeg aldrig leve med.
Man fløjter ikke på børn, og så afgjort ikke på mig.
Det ville føles så ydmygende.
Var De lige så besværlig i klostret?
Meget værre.
Undskyld, men hvad er Deres signal?
De kan kalde mig ""kaptajn"" .
Rør.
Nu vi er alene, så vær sød at sige jeres navne igen og jeres alder.
Jeg er Liesl, 16 år, og jeg har ikke brug for en guvernante.
Godt, så er vi bare venner.
Jeg er Friedrich, 14 år, jeg er umulig.
- Hvem har sagt det? - Josefin, en af guvernanterne.
Jeg er Brigitta.
Du sagde ikke, hvor gammel du var. . . Louisa.
Jeg er Brigitta, hun er Louisa. Hun er 13 år, og du er smart.
- Jeg er 10, og din kjole er hæslig. - Det der er forkert at sige.
- Synes du ikke det samme? - Jo, men Fräulein Hilda's var værre.
Jeg er Kurt, 11 år, og jeg er uforbederlig.
Hvad betyder ""uforbederlig""?
At du vil behandles som en dreng, tror jeg.
Jeg er Marta, jeg fylder syv år på tirsdag.
- Jeg ønsker mig en lyserød parasol. - Jeg kan også godt lide lyserødt.
Du er Gretl, og du er fem år. Du er jo en rigtig dame.
Jeg har aldrig arbejdet som guvernante før.
- Så du ved intet om det? - lntet. Jeg må have gode råd.
- Bed far passe sine egne sager. - Kom for sent til middagene.
- Slubr, når du spiser suppe. - Øg puds næse under desserten.
Øg tro ikke et ord af, hvad de siger. For jeg kan godt lide dig.
Nu skal l gå turen, børn. Jeres fars ordre. Kom så. . .
Jeg er Frau Schmidt, husholdersken. Jeg viser Dem Deres værelse.
De stakkels små. . .
De var heldig. Fräulein Helga fik en slange.
Godaften.
- Godaften, børn. - Godaften, Fräulein Maria.
Et sødt, lille ritual. Har De lært det i klostret?
Nej. . .
Min reumatisme.
Undskyld, men skal vi ikke takke Herren først?
Vi takker dig, Herre, for alt vi modtager. Amen.
Jeg vil takke jer alle for gaven, som lå i min lomme.
Hvilken gave?
- Det er en hemmelighed. - Så behold den og lad os spise.
l vidste, hvor nervøs jeg var ved at komme som en ny i huset -
- og hvor vigtigt det er for mig at blive accepteret -
- så det var meget betænksomt af jer -
- at give mig sådan en varm og sød velkomst.
- Hvad er der, Marta? - lkke noget.
Er det ved alle måltider, eller er det kun til middagene -
- at vi skal igennem denne herlige ting. . . ikke at kunne spise?
De er bare glade.
- Godaften, Rolfe. - Er alt under kontrol?
- Javist. Er der noget nyt? - Måske. Er kaptajnen hjemme?
- Han spiser middag. - Sammen med familien?
Giv ham straks det her telegram.
Et telegram.
- Hvem kom med det? - Unge Rolfe, naturligvis.
Må jeg rejse mig fra bordet?
- Børn, i morgen tager jeg til Wien. - lkke nu igen!
- Hvor længe er du bortrejst? - Det ved jeg ikke.
- Skal du møde baronessen? - Pas dine egne sager!
Det skal jeg faktisk.
Hvorfor får vi aldrig baronessen at se?
l får hende at se. Hun følger med mig hjem.
Øgså onkel Max.
Rolfe?
- Nej, Liesl, vi kan ikke. . . - Var det ikke derfor, du blev?
- Naturligvis. Jeg har savnet dig. - Hvor meget?
Jeg overvejede at sende et telegram bare for at komme her.
- Det var en god ide, gør det! - Men nu er jeg her jo.
Vil du ikke godt sende et telegram? Der skal stå: ""Kære Liesl. . . ""
""Jeg vil gerne kunne fortælle dig om mine følelser for dig. Stop. ""
""Men nu er telegrammet allerede blevet for dyrt. Hilsen, Rolfe. ""
""Hjertelig hilsen. . . ""
""De kærligste. . . ""
Får jeg et svar?
""Kære Rolfe. Stop. Fortsæt. Din Liesl. ""
Bare vi ikke skulle vente på et telegram. Hvornår ses vi igen?
Jeg kan jo komme her ved en fejl.
Med et telegram til oberst Schneider, som bor. . .
Men det er hemmeligt, sig intet til din far. Han er så. . . østrigsk.
- Det er vi jo alle. - Nogle mener, vi bør være tyskere.
De mener, at. . .
- Bare din far ikke kommer i knibe. - Han er en helt, han er dekoreret.
Ja, jeg er også mere urolig for hans datter.
- Hvorfor det? - Du er så. . .
- Du er så ung! - Jeg er da seksten!
Kom ind.
Frau Schmidt. . .
Her er klædestof, som kaptajnen har fået sendt hertil fra byen.
Det her bliver til noget dejligt tøj.
Kan jeg mon få mere stof?
- Hvor mange kjoler skal De bruge? - Jeg vil sy legetøj til børnene.
Von Trapp-børnene leger ikke, de marcherer.
- Synes De, det er godt? - Siden kaptajnens kone gik bort. . .
. . . styrer han stedet her, som om han stod på et af sine skibe.
lngen musik, ingen latter. . . intet, der kan minde om hende.
- Det er så forkert. - Hvad synes De om værelset?
- De får nye gardiner herinde. - De her er da gode nok.
- Der er bestilt nye. - Det er ikke nødvendigt.
- Hvis jeg bad ham om nyt stof. . . - Han rejser til Wien om morgenen.
- Hvor længe er han væk? - Sidst han besøgte baronessen. . .
. . . blev han der en måned.
Jeg burde ikke fortælle Dem det her. . .
. . . men han overvejer at gifte sig med hende inden efteråret.
- Herligt! Så får børnene en mor. - Ja. . .
Godnat.
Fader, nu forstår jeg, at jeg skal forberede børnene på en ny mor.
Jeg håber, de bliver lykkelige. Gud velsigne kaptajnen -
- Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Marta og lille Gretl.
Øg hvad hed den anden dreng nu? Nå, men velsign ham også.
Velsign abbedissen og alle søstrene i klostret.
Øg kære Gud, angående Liesl. . . lad hende vide, at jeg er hendes ven.
- Vil du sladre om mig? - Lad hende indse, at jeg vil hjælpe.
Amen.
Jeg gik en tur, nogen låste døren, og jeg ville ikke vække alle.
Øg så så jeg, at dit vindue stod åbnet. . . Du siger ikke noget til far?
- Hvordan kom du herop? - Vi snød guvernanterne sådan her.
Louisa kan klatre herop med en krukke edderkopper i hånden.
Var du derude helt alene?
Hvis vi vasker kjolen i aften, vil ingen bemærke noget i morgen.
Tag den her på.
Læg kjolen i blød i badekarret og kom så ind og sæt dig på sengen.
Jeg mente ikke, jeg havde brug for en guvernante. Men det har jeg vist.
Er du bange, Gretl?
Er du bange for tordenvejret? Så bliv her hos mig.
- Hvor er de andre? - De sover, de er ikke bange.
Nå, ikke det?
Hop så op i sengen. For denne ene gangs skyld.
- Nu venter vi bare på drengene. - De bliver væk, drenge er modige.
- l er vel ikke bange? - Vi ville se, hvordan l havde det.
- Det var sødt af jer. - Det var Kurts ide.
Ja, det var jo Kurt. . . Gud velsigne Kurt!
- Hvorfor bliver det bare ved? - Lynet taler, tordenen svarer.
Lynet virker væmmeligt. Hvorfor bliver tordenen så vred?
Hvis jeg er ked af det, tænker jeg på noget rart.
- Som hvad? - Tja. . .
Påskeliljer. Grønne enge. . . En stjernefyldt himmel.
- Fungerer det virkelig? - Ja da. Hvad holder l af?
- Julen! - Kaniner.
Slanger!
- Sommerferie. - Telegrammer.
- Fødselsdagsgaver. - Alle slags gaver!
- At nyse! - Prosit!
Har jeg ikke sagt, at vi har faste sengetider?
Tordenvejret gjorde dem urolige. . . Jo, det har De.
Har De svært ved at huske så enkle forholdsregler?
Kun når det tordner.
Liesl! Hvor blev du af efter middagen?
Jo, faktisk så. . .
- Jeg. . . - Vi lærte hinanden at kende.
Men nu er klokken mange. . . Hop så i seng igen!
De husker måske, at jeg rejser i morgen tidlig.
Så kan De måske også huske, at det vigtigste her i huset er disciplin.
Når jeg kommer hjem, håber jeg, at De selv har fået lidt disciplin.
lnden De rejser, vil jeg gerne tale med Dem om tøj til børnene. . .
Fräulein. . . De er mildest talt trættende.
- De er jo børn! - Øg jeg er deres far. Godnat.
Se der!
Kom nu!
Kan vi gøre det her hver dag?
- Ville du ikke blive træt af det? - Jo. . . Men så hver anden dag?
Mere sjov har vi ikke haft, siden vi kom lim på Josefin's tandbørste.
- Hvordan kan søde børn gøre det? - Det er da let nok.
- Men hvorfor gør l det? - For at få fars opmærksomhed.
Her er noget at tænke over. . .
Kom her! Vi skal øve en sang, til når baronessen ankommer.
- Vi må ikke synge for far. - Han ombestemmer sig måske. Nå?
- Vi kan ingen sange. - Vi kan ikke synge.
Så lad os ikke spilde tiden.
Lad mig se, om jeg kan gøre det lidt lettere. . .
Tonerne er de redskaber, vi bruger til at bygge en sang.
Kan man dem, kan de blandes til millioner forskellige melodier.
Kan l gøre sådan?
Nu sætter vi det hele sammen.
- Flot! - Men det giver ingen mening.
Så sætter vi ord på. Et ord for hver tone. Sådan her. . .
- Bjergene er storslåede. - Jeg satte dem op for din skyld.
Selv på 3.000 meters højde må Georg hæve sig over mængden.
- Bedre vitser tak, eller tag hjem. - Jeg inviterede mig selv.
Du skulle have en chaperone, jeg et sted med god mad.
- Udsøgt vin, og prisen er rigtig. - Max, du er frygtelig.
Nej, jeg er en charmerende snyltegæst.
Hør. . .
Det er Klopmann-klostrets kor.
De er jo gode. Rigtigt gode.
Jeg må udforske egnen. Et sted venter en sanggruppe på -
- at Max skal gøre dem berømte på sangfestivalen i Salzburg.
- De får æren, du pengene. - Ja, det er unfair.
Men det laver vi om på. . . jeg skal også have æren.
Hvad i alverden. . .?
Nogle skarnsunger herfra. . .
Det er virkelig spændende at være her hos dig.
- Du har vel set smuk natur før? - Det var ikke det, jeg tænkte på.
- Er jeg spændende? - Er det så umuligt?
- Nej, men lidet troligt. - Nu agter du dig selv for lidt igen.
- Du virker mindre gådefuld her. - l mine naturlige omgivelser?
Virker jeg mere hjemmevant her blandt fugle og blomster -
- og træer, som svajer i vinden?
Hvor poetisk!
Mere hjemmevant her end i Wien -
- i dine glitrende saloner, hvor sladderen bølger -
- hvor jeg kyler champagne i mig og snubler rundt i Strauss-valse?
Hvad har dog givet dig den opfattelse?
Der er så vidunderligt og fredfyldt her.
- Hvordan kan du rejse herfra? - Jeg foregiver at have så travlt.
- Så virker ens liv betydningsfuldt. - Flygter du fra minderne måske?
Eller også søger jeg en grund til at blive.
Det er vel derfor, du besøger Wien, eller har du andre adspredelser der?
- Du er ikke en ""adspredelse"" . - Hvad er jeg så?
Yndig.
Charmerende og morsom, en henrivende værtinde og. . .
- På en vis måde. . . min redder. - Hvor uromantisk.
Jeg bør sige til dig, at du har givet mig en mening med livet igen.
Jeg er vel ganske underholdende. . . og jeg klæder mig elegant.
Øg jeg holder morsomme fester.
Men bortset fra det er jeg kun lille rige og ugifte mig. . .
. . . som søger noget, nøjagtigt som du gør.
- Mere æblestrudel? - Jeg må vel tage en tredje gang.
Spiser du stadig? Du må være ulykkelig.
Jeg ville jo stjæle den der kvartet fra Sol Hurok.
l går kom Sascha Petrie mig i forkøbet. Jeg hader tyve.
- Du må lære at elske dig selv. - Jeg ringede til Paris, Stockholm. . .
- Herfra, vel? - Hvordan skulle jeg ellers få råd?
Jeg kan lide de riges levevis. Øg min levevis, når jeg er hos dem.
- Gad vide, hvor børnene er. - De har vel gemt sig for mig.
Jeg havde håbet på en velkomst.
Max, prøv at være lidt charmerende til en afveksling.
Nå?
Har du fået Georg til at beslutte sig? Hører jeg bryllupsklokker?
De slår ikke nødvendigvis for mig.
Jeg holder af Georg, så ikke noget pjat med dig.
Jeg elsker pjat. Fortæl mig alt.
Hver eneste lille intim og slimet detalje.
- Jeg tror, jeg er her på prøve. - Det klarer du snildt.
Jeg kender dig, du hitter på noget.
- Han er ikke som alle andre. - Han er rig.
- Konens død gjorde ham ulykkelig. - Din mands død gjorde dig rig.
- Du er frygtelig! - l to er som min familie. Gift jer!
Pengene må blive i familien.
- Hvad foretager du dig? - Kaptajn von Trapp. . . jeg søgte. . .
Jeg så ikke. . . Jeg vidste ikke, at De. . .
- Heil Hitler! - Hvem er du?
- Et telegram til hr. Detweiler. . . - Det er mig.
Nu har du udført dit ærinde, så gå nu.
- Han er jo kun et barn. - Øg jeg er en østriger.
- Der må ikke ske dig noget. - Sig aldrig det der igen!
Kan jeg gøre for. at andre går op i politik?
Ja, det kan du! Du må forholde dig til det.
Hallo. . . Du er så langt væk. Hvor var du?
l en verden, som er ved at forsvinde.
Kan jeg lokke dig tilbage til min verden?
Åh, kaptajn. . . er De hjemme igen?
Kom så straks op af vandet!
De må være baronessen!
Stil op på række!
Det her er baronesse Schraeder.
- Øg det her er mine børn. - Goddag.
Gå så ind og skift tøj og kom tilbage igen!
De bliver her, Fräulein.
Jeg vil se, hvad Max foretager sig.
Øg nu, Fräulein. . .
. . . vil jeg have et ærligt svar.
Er det muligt, eller har jeg drømt det. . .
- Klatrede mine børn i træer i dag? - Ja, kaptajn.
Øg hvor, om jeg må spørge, har de fået disse her. . .
Det er legetøj. . .
. . . som jeg har syet af gardinerne, der hang i mit værelse.
Siger De, at mine børn har besøgt Salzburg iført gamle gardiner?
- Øg de har haft det sjovt. - De har uniformer.
Spændetrøjer. . . Børn skal være afslappet klædt!
- De har ikke klaget. - Det tør de ikke.
- Diskuter ikke mine børn. - De er aldrig hjemme, De ved intet.
Nu skal De høre på mig!
Tag Liesl. . . Hun er snart en fuldvoksen kvinde.
Øg hvem skal Friedrich have som forbillede?
- De skal ikke omtale mine drenge! - Brigitta kender dem bedre.
Kurt spiller hård for ikke at vise, hvor meget De sårer ham.
Øg Louisa ved jeg ingenting om. Øg de små vil kun have kærlighed.
- Så er det nok! - Jeg er ikke færdig!
Jo, det er De skam, kaptajn!
Fräulein. . .
Nu skal De pakke Deres sager og vende tilbage til klostret.
- Hvad er det? - Sang. . .
Ja, det kan jeg høre, men hvem synger?
Børnene.
Jeg tænkte, at de skulle synge for baronessen.
Edelweiss?
Du har nogle henrivende børn.
l bliver der.
Fräulein. . .
Jeg opførte mig skidt. . . jeg beder Dem undskylde.
Nej, jeg er alt for bramfri.
De havde ret. . . jeg kender ikke mine børn.
Det er ikke for sent endnu.
De har bragt musikken til vort hjem igen. Jeg havde glemt den. . .
Fräulein. . .
Jeg vil gerne have, De bliver.
Jeg beder Dem om at blive.
- Hvis jeg kan være til hjælp. . . - Det har De allerede været.
Mere, end De aner.
Lad tæppet gå!
Marta!
Prinsen, Gretl!
Bravo! Fantastisk!
- Må vi beholde dukketeateret? - Javist!
Jeg sagde jo, at regningen skulle sendes til jeres far.
Bravo. . .
- Jeg er virkelig imponeret. - Det er Deres børn.
- Er der noget, De ikke kan? - Jeg bliver nok ingen god nonne.
Det hjælper jeg Dem gerne med.
Hør her, alle sammen! Jeg har noget at fortælle.
Efter lang tids søgen har jeg fundet mit bidrag til sangfestivalen.
Tillykke, Max.
Hvem er det så, der skal udnyttes denne gang?
- Sankt lgnatius-koret? - Gæt en gang til.
- Lad mig se. . . Klopmann-koret? - Nej, nej.
- Fortæl det nu! - En syngende familie.
Det lyder da godt. Hvilken familie er det?
Din. De vil blive festivalens højdepunkt.
- Hvad griner du af? - Af dig. Du er dyr, men morsom.
De bliver en sensation! Det bliver et friskt og originalt bidrag.
Mine børn skal ikke synge offentligt.
- Man har da lov at prøve. - Hvis tur er det nu?
Alle stemmer. . . på Dem, kaptajn.
- Jeg forstår ikke. . . - Vær sød.
Nej, nej, nej. . .
- De var vist god til det. - Det er længe siden nu.
- Jeg kan godt huske det. - Vil du ikke godt, far!
Hvorfor sagde du det ikke, at jeg skulle tage mundharmonikaen med?
Bare sig til, så indlemmer jeg dig i von Trapp-sanggruppen.
Nu har jeg det. . . Hvorfor ikke fylde huset med en masse musik?
Arranger en prægtig fest, nu jeg er her.
Det er vel på tide, at jeg møder dine venner, synes du ikke det?
Det er sengetid, børn. Sig godnat nu.
Det er min første fest, far!
De har vel lagt mærke til det østrigske flag i hallen.
- Kvinderne er så smukke. - De er hæslige.
- Du er bange for kvinder. - Kun voksne mænd er.
- Jeg synes, mændene er smukke. - Hvad ved du om det?
- Hvem danser du med, Liesl? - lngen.
Jo, det gør du vist.
- Må jeg have lov? - Så gerne, unge mand.
Hvorfor fortalte l ikke, at l kunne danse?
Så skal vi bare optræde med det. Som dansefamilien von Trapp
- Hvad er det, de spiller? - En Ländler, en østrigsk folkedans.
- Vis mig det. - Det er så længe siden. . .
Vil du ikke godt?
Så kom her.
- Du bukker, jeg nejer. - Sådan her?
Øg så nogle trin. . .
Et trin og et hop. . .
Tillader du?
Jeg kan ikke huske mere.
Du er helt rød i ansigtet.
Jeg er ikke vant til at danse.
l dansede så flot. Hvor var l et smukt par.
- Børnene skal vel sige godnat nu. - Vi har indøvet en lille ting.
Øg du var så bekymret for, om du ville have en eneste ven til festen.
- Det er lidt køligt i aften. - Jeg synes, det er varmt.
Mine herskaber, von Trapp-børnene vil gerne sige godnat.
Tænk, hvis de deltog i festivalen. . . Unge dame, må jeg tale med Dem?
Georg, lad hende ikke forsvinde.
Hun skal deltage i festen. Georg, vær sød. . .
- Bliv gerne, hvis De vil. - Som min borddame. Forretninger.
Franz, stil en ekstra kuvert frem til Fräulein Maria.
- Så er det vel klaret. - Jeg er ikke klædt på til det.
Så skift, vi venter på Dem.
Hvor må De være stolt over Deres børn.
lntet kan give smukkere udtryk for det fine i vort land -
- end uskyldige barnestemmer.
Østrig har vel ikke monopol på dyden?
Nogle af os fortrækker østrigsk sang frem for hæslige, tyske trusler.
Strudsen gemmer sit hoved i sandet. . .
. . . og somme tider i flaget.
De, som prøver at advare Dem om den forestående tilslutning -
- burde måske skildre det med musik.
Hvis nazisterne indtager Østrig, er De vel hele trompetsektionen.
- De smigrer mig. - Undskyld, det var en fornærmelse.
Det er venligt af Dem at hjælpe mig.
Jeg tror ikke, jeg har noget passende.
Hvad med den henrivende sag, De havde på forleden -
- som kaptajnen ikke kunne få sine øjne fra?
Få sine øjne fra. . .?
Vi er dog kvinder. Vi bemærker da, om en mand lægger mærke til os.
Kaptajnen lægger mærke til alle.
De skal ikke forsvare Dem, De ser jo godt ud.
Det er da klart, at kaptajnen bemærker det.
- Jeg håber, det er Deres spøg. - På ingen måde.
Jeg har virkelig ikke gjort noget for at. . .
Det er uimodståeligt for en mand, når en kvinde er forelsket i ham.
Forelsket. . .?
Og det søde er, at han tror, han er forelsket i Dem.
- Det er ikke sandt. . . - Ser De ikke hans blik på Dem?
Og De rødmede, da De dansede med ham lige før.
Tag det ikke så tungt, han kommer hurtigt over det.
Så må jeg drage bort.
- Kan jeg hjælpe Dem med noget? - Nej.
Jo, sig ikke et ord om det her til ham.
Nej, det ville jeg aldrig gøre.
Farvel, Maria. De bliver sikkert en god nonne.
Champagne. . . Jeg har lyst til at fejre noget. Skål.
- Du ved noget. - Det kan være.
Hvordan får vi Maria til at bruge sin indflydelse på Georg?
Børnene skal med til festivalen. Det er vigtigt for Østrig.
- Det skader heller ikke dig. - Det har jeg tænkt på.
Hvis han skal påvirkes, er det måske mig, han skal tale med.
Pause
- Er det her ikke sjovt? Fire. . .? - Jeg er nummer fem.
- Gør det noget, hvis vi slutter nu? - Hvis l synes det.
Vi gør det igen i morgen.
Man hviler sig sådan på landet, ikke sandt? Tag lidt limonade.
- Der må være en lettere måde. - Se dig som mor til syv. . .
Hvordan vil du klare det?
Har du aldrig hørt om disse dejlige kostskoler?
Baronesse Machiavelli. . .
- Hvor er far? - Han er inde i huset.
Hvor ser l misfornøjede ud. Nu øver vi.
- Nu leger vi festival. - Jeg vil ikke synge.
- lkke uden Fräulein Maria. - Guitaren, Liesl.
Nu stiller l jer op her. . . En akkord, Liesl.
Gør mig imponeret nu.
- Hvorfor synger l to ikke? - Jeg har ondt i min finger.
Du sang jo så fint til festen.
Tag noget l kan, og vær lidt glade.
- De ville bare synge noget for mig. - Dejligt, bliv endelig ved.
Noget højt og køligt?
Far. . . passer det, at Fräulein Maria ikke kommer tilbage?
- Det gør det vel. . . Hvad har vi her? - Lyserød limonade.
Med et stænk limonade.
- Jeg kan ikke tro det. - Tro hvad?
- Det om Fräulein Maria. - Læste jeg ikke sedlen op for jer?
Hun skrev, at hun savnede klostret -
- og måtte vende tilbage. Mere er der ikke i det.
- Jeg tror, jeg vil smage det der. - Hun sagde ikke engang farvel.
Jo, på sedlen.
- Hverken for sødt eller for surt. - Men for lyserødt. . .
Hvem bliver så vor nye guvernante, far?
Tja. . .
Der kommer ikke flere guvernanter.
- l får en ny mor. - En ny mor. . .?
Vi besluttede os i går aftes. Nu bliver vi en lykkelig familie.
Stik så af med jer.
- Ja, mine børn? - Jeg hedder Liesl. . .
Vi søger Fräulein Maria.
Fräulein Maria. . .? Nå, Maria!
Kom indenfor.
Vent her.
Jeg hørte, at l spurgte efter Maria.
- Sig til hende, at vi er her. - Desværre. . .
- Det skal De! - Vi vil have hende tilbage.
- Vi vil bare tale med hende. - Maria træffer ikke nogen lige nu.
- Jo, os! - Hun skal se min finger.
En anden gang. Jeg siger, at l har været her.
Gå så nu, børn
Farvel, børn.
- Hvad var det der? - Von Trapp-børnene søger Maria.
- Har hun intet sagt endnu? - lkke et ord, moder. Hun beder kun.
Det er sært, hun virker både glad og ked af at være her igen.
Det var måske forkert at lade hende være alene så længe. Hent hende.
Søster Augusta, før vor nye postulant til dragtrummet.
Hun kan komme ind.
Det gør mig ondt, at du har været ulykkelig.
- Hvorfor sendte de dig tilbage? - Det var mig, der rejste.
Sæt dig. Fortæl, hvad der skete.
- Jeg var bange. - Bange? Var de uvenlige?
Nej. . . jeg var forvirret. . .
Jeg har aldrig følt sådan før. Jeg ville herhen, hvor jeg er tryg.
Klostret skal ikke bruges som en flugt.
Hvad er det, du ikke kan møde?
- Jeg kan ikke se ham igen. - Ham?
Tak, søster Margaretta.
Kaptajn von Trapp?
- Blev du forelsket i ham? - Jeg ved det ikke!
Baronessen sagde, han var forelsket i mig, men jeg ville ikke tro det.
Af og til når vores blikke mødtes, kunne jeg dårligt få vejret.
- Lod du ham se, hvad du følte? - lkke bevidst.
Jeg var der i Guds ærinde. Jeg kunne ikke bede om hans kærlighed.
Jeg er rede til at aflægge klosterløfte nu.
Hjælp mig.
Kærligheden mellem mand og kvinde er også hellig. Du kan elske.
- Spørgsmålet er hvordan. - Men jeg har viet mit liv til Gud.
At du elsker denne mand, betyder ikke, at du elsker Gud mindre.
Nej, det her må du bringe i orden. Du må vende tilbage.
Bed mig ikke om at gøre det.
Disse mure skal ikke lukke problemer ude. Dem må man løse.
Du må leve det liv, du er bestemt for.
Det ligner ikke jer at være så hemmelighedsfulde.
Det er vi ikke.
- l plejer ikke at glemme middagen. - Tiden gik bare.
Hvem vil nu fortælle sandheden? Friedrich. . . Brigitta. . . Liesl?
Hvor tror du, vi har været?
Du må da have en anelse.
Marta. . . fortæl du det.
Som Friedrich sagde, så plukkede vi bær.
Ja, det er rigtigt, l plukkede bær!
- Hele eftermiddagen? - Vi plukkede tusindvis af bær.
- Hvilken slags bær? - Blåbær.
Det er er for tidligt til blåbær.
Det var jordbær. Men det har været så koldt, at de er blevet blå.
Så vis mig bærrene.
- Lad mig se dem. . . - Vi har dem ikke længere.
Hvorfor ikke det?
- Vi har spist dem! - Dem alle?
De smagte så godt.
Siden l har proppet jer med bær, og derfor ikke kan være sultne -
- siger jeg til Frau Schmidt, at l godt kan springe middagen over.
- Vi skulle have sagt sandheden. - Så han var blevet vred?
- Hellere det end at sulte ihjel. - Vi har ikke gjort noget forkert.
Min mave knurrer.
Vi skulle have haft lov til at hilse på hende.
- Hvordan mon græs smager? - Det her føles forfærdeligt.
Når Maria var ked af det, sang hun den der sang. Lad os prøve.
Hvorfor føles det ikke bedre?
Jeg er så glad for at se jer igen! Hvordan har du det, Kurt?
- Jeg er sulten. - Hvad er der sket med din finger?
Den satte sig fast. . . mellem Friedrich's tænder.
Øg du, Liesl? Er der kommet nogen telegrammer?
lkke ét brev. Men jeg har vænnet mig til det. Jeg længes efter skolen.
Skolen er ingen flugt. Du må løse problemerne.
- Jeg har så meget at fortælle. - Det har vi også.
Det vigtigste er, at far skal giftes.
Ja. . . med baronesse Schraeder.
Jaså. . .
Se, far, Fräulein Maria er kommet tilbage!
Goddag, kaptajn.
Alle går ind og spiser middag nu.
De forsvandt uden at sige farvel. Heller ikke til børnene.
- Det var forkert af mig. Undskyld. - Hvorfor gjorde De det?
Spørg mig ikke. Grunden til det er væk nu.
Fräulein Maria, De er her igen! Det var da dejligt, Georg.
Jeg ønsker Dem lykke til. Børnene fortalte, at De skulle giftes.
Nu bliver De vel denne gang?
Kun indtil De har fundet en anden.
Nå, der er du!
Jeg må tale med kokken om schnitzlen. Den spolerer min figur.
Og den gør dig så tavs ved middagsbordet. Eller var det vinen?
Jeg ved virkelig ikke, hvad jeg skal give dig i bryllupsgave.
Du får jo mig. . . Men jeg vil jo også gerne give dig en lille ting.
En fyldepen. . . men det har du jo i forvejen.
Så tænkte jeg på et hus i Frankrig, men de er så svære at pakke ind.
En yacht? En stor i Middelhavet eller en lille i badekarret.
Øg hvor skal vi tage hen på bryllupsrejse?
Vi kunne rejse Jorden rundt, tænkte jeg -
- men der må findes bedre rejsemål.
- Elsa. . . - Ja, Georg.
Det nytter ikke.
Jeg har været uærlig over for os begge. Og unfair mod dig.
- Når to taler om ægteskab. . . - Sig ikke mere, Georg.
Forstår du. . . jeg har tænkt over en del ting.
Jeg tror ikke, du er den rette for mig.
Du er alt for selvstændig.
Jeg må have en, der har desperat brug for mig. Eller mine penge.
Men jeg vil takke dig for hvert et øjeblik, vi har haft sammen.
Nu pakker jeg og tager til Wien igen, hvor jeg hører hjemme.
Øg et sted derude er der en ung dame, som jeg tror. . .
. . . aldrig bliver nonne.
På gensyn, du kære.
Hej. . .
Jeg tænkte, at jeg måske ville finde Dem her.
- Er der noget, De ønsker? - Nej, nej. . . sid ned.
Må jeg. . .?
Jeg har tænkt på en ting. . . på to ting.
Hvorfor flygtede De til klostret?
Øg hvorfor kom De tilbage igen?
Jeg havde en forpligtelse. Jeg måtte indfri den.
Var det alt?
- Jeg savnede børnene. - Det er da klart. . . Kun børnene?
- Nej. . . jo! Burde jeg ikke det? - Jovist, det er da klart.
Jeg havde bare håbet, at De måske. . .
Ja?
lntet var det samme, efter at De var rejst. . .
. . . og sådan bliver det også, når De rejser igen.
Jeg tænkte, at De måske. . . ville ombestemme Dem?
Baronessen sørger sikkert for, at alt bliver godt her.
- Baronessen bliver her ikke. - lkke det?
- Nej. - Jeg forstår ikke rigtigt.
- Forlovelsen er ophævet. - Det var da trist.
Synes De det?
Er den det?
Man kan ikke gifte sig med én, når man. . .
. . . er forelsket i en anden.
Vel?
Abbedissen plejer at sige -
- at når Gud lukker en dør, åbner han et vindue.
Hvad siger hun mere?
At man må finde sit eget liv.
Var det derfor, du kom tilbage?
Har du fundet det, Maria?
Det tror jeg.
Ja, det har jeg.
Jeg elsker dig.
Ved du, hvornår jeg blev forelsket i dig?
Da du satte dig på den der fjollede kogle!
For mig var det, da du blæste i din tåbelige fløjte.
Maria. . .
Hvem skal jeg anmode om at få din hånd?
- Lad os spørge. . . - Børnene?
Hr. Detweiler!
- Heil Hitler! - Goddag, hr. Zeller.
Jeg er blevet Gauleiter nu.
Jeg har lige været ude hos von Trapp -
- den eneste, der ikke har hejst vort nye flag, men det har vi ordnet.
Husholdersken sagde, De var her. Andet ville hun ikke fortælle.
- Hvad vil De vide? - Hvornår han kommer tilbage.
Han er på bryllupsrejse, vi ved ingenting.
Siger De, at han ikke har været i kontakt med sine børn?
Hvor mange mænd kontakter Deres børn, mens de er på bryllupsrejse?
Når han kommer hjem, forventes han at rette sig efter den nye orden.
Må jeg hylde beslutningen om, at vi holder den festival i aften.
lntet har forandret sig i Østrig. Det viser vi med sang og musik.
Østrig er stadig det samme. Heil Hitler!
- Nu tager vi hjem. - Hvorfor var han så vred?
- Sådan er alle nu om dage. - Det skyldes måske edderkopflaget.
Kommer far i vanskeligheder?
Det gælder bare om at holde fred med folk. Husk det i aften.
- Skal vi virkelig synge for folk? - Ja, jeres navne står her.
Liesl, Friedrich, Louisa, Brigitta, Kurt, Marta, Gretl. . .
- Hvorfor står jeg altid sidst? - Fordi du er den vigtigste.
- Må vi godt synge for far? - Han vil blive så stolt.
- Tror du på det, Liesl? - Stoler du ikke på mig?
Du er en meget kvik pige.
Liesl!
Rolfe! Hvor er jeg glad for at se dig. . .
Sørg for, at din far får det her.
- Han er på bryllupsrejse. - Det ved jeg. Vi ved alt om alle.
- Hvem er vi? - Giv det til ham.
- Det er et telegram fra Berlin. - Vil du ikke selv komme med det?
Jeg har vigtigere ting for nu, og det burde din far også have.
Men, Rolfe. . .
Er l allerede hjemme?
Købte l noget til os i Paris?
- Hvorfor ringede l ikke? - Vi forsøgte. . .
- Det var ikke min ide. - Vi kom, så hurtigt vi kunne.
Hvor har vi savnet jer!
- Vi savnede at kysse jer godnat. - Øg al jeres larm om morgenen.
Det var heldigt, l kom nu. Se, Fräulein Maria. . . mor.
Vi skal synge på festivalen i aften.
En lille overraskelse.
Der er overraskelser til jer ude på terrassen.
- Det her kommer vi til at diskutere. - Jeg måtte træffe en beslutning.
De var heldige med at komme med. De bliver festivalens højdepunkt.
- Syv børn i en og samme familie. . . - Max!
Du ved, hvad jeg mener om det her.
Komiteen blev fortryllet.
- Aldeles begejstret. - Bare denne ene gang. . .
- lkke tale om. - Det er for Østrig.
Der findes ikke noget Østrig længere.
Tilslutningen forløb fredeligt, det må vi være taknemlige for.
Max. . . nogle gange er det, som om jeg ikke kender dig.
Det her er til dig, far.
Han må foregive at samarbejde med dem. Øverbevis ham om det.
- Det ved du, jeg ikke kan. - Synger børnene ikke. . .
. . . bliver det endnu værre for Østrig. Og også for mig.
Mor. . . Det føles godt at kalde dig det.
- Det føles godt at høre det. - Jeg kan mærke, at du elsker far.
Hvad gør man, når man tror, man elsker nogen?
Når man holder op med at elske nogen?
Eller han holder op med at elske dig?
Man græder. . . og så venter man på, at solen bryder frem igen.
Der er så meget, jeg ikke ved noget om.
- Det kan føles, som om alt slutter. - Øg også, som om alt begynder?
Sådan føltes det mig. Det vil blive lige så vidunderligt for dig.
Liesl. . .
- Hvad er det? - Berlin. En befalingspost i flåden.
Jeg skal melde mig på flådebasen i Bremerhaven allerede i morgen.
Det anede mig, men så tidligt. . .?
At nægte ville blive skæbnesvangert for os alle.
Øg at gå over til dem er utænkeligt.
Gør børnene rejseklare, men sig ikke noget, der kan forurolige dem.
Vi må forlade Østrig. . .
. . . og det her hus. . .
. . . i aften.
Det gør ondt at tænke på, at de går glip af forestillingen.
- Til den tid er vi over grænsen. - Det er et stort offer, jeg bringer.
- Du har intet valg. - Det er derfor, jeg gør det.
- Hvorfor starter de ikke bilen? - Fordi ingen må høre os.
Hvad vil Frau Schmidt og Franz sige?
Det er bedst for dem, at de ikke ved noget.
- Kommer vi tilbage? - Det håber jeg.
Vil de skubbe bilen helt til Schweiz?
- Noget galt med bilen, kaptajn? - Ja, den vil ikke starte.
Karl. . .
Vil du få kaptajn von Trapps bil til at starte?
Glimrende, Karl.
Jeg har ikke spurgt, hvor De skal hen. Øg De har ikke spurgt mig.
Vi er nok bare ikke så nysgerrige.
De svarede ikke på telegrammet fra admiral von Schreiver.
Jeg troede ikke, man måtte læse andres telegrammer i Østrig.
- lkke i mit Østrig i hvert fald. - Jeg har mine ordrer.
Jeg skal føre Dem til Bremerhaven i aften.
Jeg er bange for, det ikke kan lade sig gøre.
Forstår De, hele familien. . .
. . . skal nemlig deltage i sang- festivalen. Det er der, vi skal hen.
- Vi kan ikke skuffe dem nu. - Bare vi ikke kommer for sent.
Skal jeg tro på, at De skal deltage i en koncert?
Det bliver en enestående forestilling.
Jeg har, lige som De, skjulte talenter.
Her har De programmet.
- Der står kun børnenes navne her. - Der står ""familien von Trapp"" .
Øg jeg er en del af familien.
Hvad så med. . . rejsetøjet, som l alle har på?
Aftenluften er ikke god for børnenes stemmer.
Nå ja, en lille forsinkelse sker der ikke noget ved. . .
. . . så derfor får l lov at synge.
Alle sammen. Men kun fordi jeg vil det.
Det viser nemlig, at intet har ændret sig i Østrig.
Efter forestillingen tager De til Bremerhaven, kaptajn von Trapp.
Sæt jer alle ind i bilen, så eskorterer vi jer til festivalen.
- Det behøves ikke, hr. Zeller. - Det er kun en fornøjelse.
Vi ønsker jo ikke, at De skal blive væk blandt alle disse mennesker. . .
Nej.
Kære landsmænd. . .
Vi kommer ikke til at ses et stykke tid.
Nu vil jeg synge en kærlighedssang for jer.
Jeg ved, at l deler denne kærlighed.
Lad den aldrig dø.
Jeg tror, den går hjem. Jeg kommer til at savne jer.
Øg de penge, vi kunne have tjent.
Tak. Vi er nu fremme ved festivalkonkurrencens afslutning -
- men vi kender selvfølgelig ikke resultatet.
Mens dommerne voterer, har jeg fået lov at give jer et ekstranummer.
Det her er sidste gang, von Trapp- familien synger i lang tid.
Efter koncerten bliver kaptajn von Trapp ledsaget til sin tjeneste -
- i det Tredje Riges flådestyrker.
Mine herskaber. . . familien von Trapp byder jer nu farvel.
Nu har jeg fået dommernes svar.
Vi begynder med tredjeprisen.
Den går til førstesolisten i Sankt Agatha-koret i Murback -
- Fräulein Schweiger!
Andenprisen går til Toby Reiser-kvintetten.
Og førsteprisen, den fineste udmærkelse i Østrig -
- går til sanggruppen von Trapp!
Familien von Trapp!
De er borte!
Kom. . .
Skynd jer! Jeg ved, hvor l kan gemme jer.
Tag det roligt. . .
Åbn den!
Godaften.
Skynd Dem!
To mand derind! Seks mand tager gården. l to tager gangen.
Vi indså ikke, hvor farligt det her er for jer.
- l gjorde ret i at komme her. - Vi kan måske låne en bil her.
En bil hjælper ikke. l radioen sagde de, at grænserne er blevet lukket.
Hvis grænserne er lukkede må vi gå over bjergene til fods.
Men børnene?
Vi klarer det.
Du er ikke alene, Maria.
Jeg vender mit blik mod bjergene og hjælper jer.
- Jeg er bange. - Det er jeg også.
Må Gud være med jer.
Hjælper det, hvis vi synger om de ting, vi kan lide?
Nej, ikke nu. Du må være meget stille.
Vi går op på taget.
Rolfe, jeg beder dig!
Vent!
Maria. . . børn. . .
- Det er Dem, vi vil have, ikke dem. - Læg den der.
Jeg skyder!
Du er så ung. . .
- Du hører ikke hjemme blandt dem. - Bliv der!
Følg med os, inden det er for sent.
lkke et skridt til! Jeg dræber Dem!
- Giv mig den. - Jeg dræber Dem.
Rolfe. . .
Du bliver aldrig en af dem.
Løjtnant! De er her!
Moder. . . jeg har syndet.
Det har jeg også.
Hvordan det, mine børn?
SLUT Undertekst: Gelula/SDl
(DANlSH)