Filmen, du nu skal se, er blevet håndkoloreret-
-af et hold på over hundrede kunstnere.
Søndag den 27. juni gik en vis Van Gogh, en 37-årig hollandsk maler-
-ud på markerne og skød sig med en revolver.
Han vendte såret tilbage til sit værelse, hvor han døde to dage senere.
Filmen foregår et år efter Van Goghs død. Vi begynder i Arles i 1891.
Vi kan kun tale gennem vore malerier.
Med et håndtryk fra
din hengivne Vincent.
Du kan bare komme an.
Roulin er altid ude på ballade.
Så er han færdig.
-Det var for min far. -Forestillingen er forbi.
Hvad foregår der her?
-Var det Armand, du sloges med? -Ja.
-Hvorfor sloges I? -På grund af den skøre maler.
-Nå da. -Han tabte det der.
Jeg skal nok give ham det. Fortsæt, soldat.
Nå, så er der ballade med dig igen.
-Du tabte dit brev. -Det er ikke mit.
-Det er Vincents. -Til Theo van Gogh. Vincents bror.
Vincent havde efterladt det. Hans gamle husvært fandt det.
Så han gav det til min far, som bad mig overbringe det.
Som om det var min opgave. Mit job er at hamre metal ud-
-ikke at levere breve.
-Ja, bare tag for dig. -Han har jo ikke brug for den.
-Hvorfor aflevere en død mands brev? -Din far vil blot kondolere.
Hvorfor dog? Hvad har det nul gjort for os?
Min familie blev lagt for had, da far nægtede at underskrive klagen.
-Den, som skulle få ham forvist? -Jeg underskrev den. Han var skør.
Vel var han ej. Han var et spændende menneske.
Det gik først galt, da hans ven, Gaugin, dukkede op.
Vincent ville gøre sit gule hus til et herberg for kunstmalere.
Og Gaugin skulle være vært.
Sådan. Alle tiders.
Men de gik hurtigt fra at være venner til at skændes som vilde dyr.
Der er ikke noget atelier. Det hele er betalt af din bror.
Det kan du ikke benægte.
Du kan ikke rejse. Nej!
-Du kan ikke bare rejse. -Fald nu til ro, Vincent.
Jeg har en gave til dig, Gaby.
-Har du været oppe at slås? -Pas godt på det.
Hvad sker der?
"Spændende menneske."
Sådan husker jeg ham ikke.
Armand...
Øjeblik.
-Syr din far hans øre på igen? -Nej, han tager sig af ham.
Nå, så den ene fulde tosse hjælper den anden.
Tør du gentage det?
-Godaften. Har I set min søn? -Han er derinde, Monsieur Roulin.
-Han skulle med toget til Paris. -Han tager vist ingen steder lige nu.
-Vi får se. -Nu er knægten i knibe.
Godaften, Joseph.
-Hvorfor ikke bare sende det? -Det blev sendt tilbage.
Hvis postvæsnet ikke kan finde ham, hvordan skulle jeg så kunne?
Vis lidt initiativ, knægt.
Theo van Gogh er en stor mand. Du må spørge dig for.
Hvad skal jeg så sige til ham?
Man kunne begynde med: "Må jeg kondolere."
-Lad os få dig gjort ædru. -Det er for sent at rejse nu.
Du skal kondolere fra mig, din mor og din bror.
Og glem ikke lille Marcelle. Hun var også en ven af ham.
Hun var kun ti måneder dengang.
Små børn er som dyr. De kan læse et menneskes hjerte.
Sikkert.
De er ikke så upålidelige som voksne. Se bare på Ginoux.
Han krævede husleje for et år, men underskrev klagen imod ham.
Husk at sige, at Ginoux har siddet på brevet i to år.
Theo skal ikke tro, at vi smøler.
Ginoux ville end ikke give mig det, før han hørte, at Vincent havde...
Begået selvmord? Hvorfor har du så svært ved at tro det?
-Du så jo selv, hvad der skete her. -Enhver kan få et nervesammenbrud.
Ja, hvis de er svage.
Hvis du lever længe nok, kommer du på andre tanker.
Livet kan fælde selv de stærke.
Folk udstødte ham efter det med øret. Selv børnene var efter ham.
Forsvind med dig! Forsvind så!
Skrid!
Han var da svag, hvis små unger kunne sende ham på galeanstalten.
Det var også hans naboer. Og politiet.
Og borgmesteren. Ja, hele byen.
Mod en syg mand!
Han fik sig selv indlagt, og han fik det faktisk bedre.
-De gjorde ham rask. -Men han forblev vist ikke rask.
"Jeg føler mig helt i ro og i normal sindstilstand."
Det skrev han til mig, seks uger før han døde.
Hvordan går man fra at være helt i ro-
-til at begå selvmord på blot seks uger?
Det er selvfølgelig trist.
Men hvad skulle det gavne at aflevere det brev nu?
De stod hinanden meget nær.
Vincent skrev til sin bror hver eneste dag.
Det var jo mig, der afhentede brevene.
Hvis det var mig, ville jeg da gerne have det.
Hvis, Gud forbyde det, det var dig, der var død-
-og der lå et brev fra dig til mig, så ville jeg da have det.
Ville du ikke også gerne have det, hvis det var mig, der var død?
Tosse!
De solgte maling til Vincent, så jeg tænkte, at De kendte Theo.
Vi trænger vist til lidt cognac. Sid ned.
Han boede ikke længere på adressen. Man sagde, at De nok kendte den.
Jeg er bange for, at De ikke kan aflevere det brev til Theo van Gogh.
Javel. Og hvorfor ikke?
De var to hjerter med samme sind.
Det fortalte Vincent mig. Og måske var det rigtigt.
Da Vincent døde, fik Theo det stedse værre.
Han havde været svækket før, men Vincents død knuste ham.
Han havde faktisk været sammen med ham en af de sidste dage.
Men Vincent ville tale om livet, ikke døden.
Der var intet afskedsbrev, så det forblev et mysterium.
Og Theo blev ved med at spørge sig selv: "Hvorfor?"
Et halvt år efter Vincents begravelse var Theo også død.
Dem begge to.
Hvordan døde Vincent egentlig?
Han skød sig. På markerne over Auvers.
-Han malede til det sidste. -Ved De, hvorfor han gjorde det?
Nej.
Theo mente, at hans tristhed stammede fra barndommen.
Han gjorde sit bedste for at passe ind i familien.
Men det lykkedes aldrig.
Vincent fortalte mig, at han var det ældste barn-
-men ikke det første.
Der var en anden Vincent. En dødfødt storebror.
Han mente, at det var den fuldkomne Vincent-
-som han aldrig kunne leve op til i sin mors øjne.
Han gjorde sit bedste for at være, som de gerne ville have det.
Han fik job i sin onkels kunsthandel, men blev bortvist i unåde.
Han læste til præst som sin far, men eksaminerne var for svære.
Han fik job som ydmyg missionær.
Selv det blev han afskediget fra. Det var endnu en blindgyde.
Men Theo siger, at han tror på ham.
Og hvis Vincent vil kæmpe, så vil Theo stå ved hans side.
Og det var det.
Vincent greb penslen for første gang, da han var 28 år.
Når Theo støttede ham, kunne intet standse ham.
-Hvad skete der så? -Paris!
Han rejste selvfølgelig hertil. Det gør de jo alle sammen.
Monet. Toulouse. Signac. Bernard. Manet.
For alt, hvad der rører sig inden for kunsten, sker her.
Og hvor køber kunstnerne deres maling? Hos Père Tanguy selvfølgelig.
Servitrice!
Skål.
Den beholder vi, tak.
Skål for giveren.
Se ham lige. Han tegner altid. Hvad skal det her forestille?
Hvad er op og ned på det? Du kan se det om lidt.
Jeg ville jo bare være hjælpsom.
Du går for vidt.
For mange kunstnere var Paris endestationen, men ikke for ham.
Han ville lære, hvad han kunne for derefter at gå sine egne veje.
Jeg så ham igen to år senere.
Han var roligere og mere selvsikker.
Pas godt på dig selv.
Og jeg tænkte: "Ham skal det nok gå godt."
Han var en opstigende stjerne. Hans revolution havde sejret.
Så det var rystende-
-at stå ved Vincents kiste blot seks uger senere.
Det var trist.
Mange så ham som kunstens martyr.
-Men det virker sært. -Hvorfor?
På blot otte år gik han fra amatør til indflydelsesrig kunstner.
Monet kaldte ham De Uafhængige Kunstneres Ledestjerne.
Og han var helbredt, ifølge sin læge.
Dr. Gachet, som havde plejet Vincent i Auvers.
Jeg traf ham ved begravelsen. Der kom kun få kunstnere fra Paris.
Og ham. Man skulle tro, at han havde været Vincents bror.
Han holdt begravelsestalen og græd sig gennem den.
En time senere gik han og ragede Vincents billeder til sig.
Det var hans salær for at have behandlet Vincent.
Det syntes underligt, at lægen skulle have nydt Vincents fortrolighed.
Han er stadig Van Gogh-familiens ven.
Du skulle måske spørge ham, hvorfor Vincent gjorde det.
Det er min far, der søger et svar.
Jeg skal bare aflevere brevet på hans vegne.
Familien Van Gogh er blot spøgelser i Paris nu.
Du må vist desværre give din far brevet tilbage.
Med min dybeste medfølelse.
"Kære far. Jeg fortsætter min rejse."
"Jeg må finde en ny modtager, da Theo desværre er død."
"Der er en læge, som nok er den rette modtager af brevet."
"Derfor tager jeg til Auvers. Find på en undskyldning til min chef."
Godmorgen, frue.
-Jeg skal tale med dr. Gachet. -Har De en aftale?
Nej, men jeg har et brev fra Vincent van Gogh.
-En ven af min far i Arles. -Nå, har De det.
-Er De klar over, at han er død? -Ja.
Lægen er i Paris indtil i morgen. Jeg skal nok give ham brevet.
Jeg vil gerne selv give ham det. Jeg har nogle spørgsmål om Vincent.
Jeg kan fortælle dig om ham.
-Han var ond. -Er det en lægelig vurdering?
Jeg så straks, at det ville ende galt.
Han havde forvirrede øjne.
Der var noget vanvittigt i dem, som man ikke turde se på.
Intet har været det samme, siden han kom hertil.
Jeg skal høre, hvornår lægen har tid. Hvor opholder De Dem?
-Hvor boede Vincent? -På Ravouxs kro.
-Så kan De finde mig der. -Nej, det er et usselt hummer.
Lægen fandt noget bedre til ham, men hummeret passede ham bedst.
Javel, men der kan De altså finde mig.
Nu roder De vel ikke op i noget?
Der er blevet grædt nok over den galning i vores hjem.
-Søger De noget? -Ja, ejeren.
-De taler med hende. -Er De ejeren?
Det er faktisk mine forældre, men de er bortrejst et par dage.
Det er en smuk kjole. Meget passende til en krovært.
Jeg går nu sjældent i den. Far sender mig altid ud i ærinder.
Ja, sådan er livet.
-Er der noget, De har lyst til? -Jeg siger ikke nej til en kop kaffe.
-Hvad fører Dem til Auvers? -En ven af min far. Vincent van Gogh.
Vi har lige fået at vide, at han har begået selvmord.
-Han boede her. -Ja, det ved jeg.
-Var De her, da det skete? -Det var så forfærdeligt.
Jeg serverede middag for de logerende klokken 19, men han var der ikke.
Han dukkede dog op senere.
Men der var noget helt galt.
Er du kommet noget til?
Far løb efter ham.
Er der sket noget, Vincent?
Du godeste. Hvad har du dog gjort?
Jeg ville tage livet af mig.
Der blev sendt bud efter dr. Gachet.
Han sagde ikke et ord til Vincent. De stirrede bare på hinanden.
Som to olme ulve.
Vincent lå der med en kugle i maven og skreg af smerte.
Han bad om at få den fjernet.
Dr. Gachet var militærlæge, så han skulle nok kunne fjerne en kugle.
Han sagde bare, at det var et håbløst tilfælde.
Næste morgen var rygtet om Vincent nået ud til hele byen.
Klokken otte ankom betjent Rigaumon.
Hvad i alverden foretager De Dem? Kan De ikke lade manden være i fred?
Jeg undersøger bare sagen.
-Hvor er våbnet? -Det aner jeg ikke.
"Aner det ikke."
Far sagde, at Rigaumon var den sidste, en døende havde brug for at se.
Monsieur Theo ankom om eftermiddagen og råbte: "Hvad er der dog sket?"
Men det frygtelige var jo, at ingen rigtig vidste det.
Han virkede så rolig og fattet.
Jeg troede virkelig, at han ville komme sig.
Hvis jeg dog bare kunne have været en af dem.
Men om natten steg feberen, og han blev svagere.
Omkring klokken halv to kom Theo ned ad trappen.
Vi vidste alle, at det var forbi.
At Vincent var død.
Hvad tror De, at der skete? Havde De forudset det?
Han var lykkelig her. Det troede jeg virkelig, at han var.
Dr. Gachet fandt et andet logi til ham, men nej.
Han kunne lide at bo her.
Nej, du ødelægger din kjole.
-Du bliver bare snavset. -Søger De et værelse?
Hvad koster værelset?
Endnu en udlænding.
Han syntes om os, og vi syntes om ham.
-Han var en rar, stille mand. -Sikkert.
Syntes De ikke om ham? Han kunne opføre sig usædvanligt.
-Men ellers var han helt normal. -Hvordan "usædvanligt"?
Jeg husker den første dag, han var her.
Et voldsomt uvejr brød løs.
Alle andre søgte ly, men han stod bare derude i regnen.
Jeg troede, at det var begynderens begejstring.
Men sådan var han altid.
Han malede dagen lang, uanset hvordan vejret var.
Jeg har hørt, at han var en god ven af lægen.
Dr. Gachet? Nej, hvem har dog sagt det?
Han holdt sig for sig selv.
Hans bror stod ham nær efter mængden af breve at dømme.
-Ja. Min far var hans postbud. -Nå, så ved De det jo.
Hvornår mon han sov? Han malede og skrev lange breve.
Og han læste tykke bøger.
Han var meget struktureret. Man kunne stille sit ur efter ham.
Han malede fra 8 til 17. Det var næsten som en arbejdsdag.
Han var over det hele. Chaponval.
Markerne, skoven, floden. Han holdt meget af floden.
Tal med færgemanden. Han kan fortælle Dem det.
God fornøjelse, de damer.
-Armand Roulin, en ven af Van Gogh. -Mig en fornøjelse.
-Jeg hører, at han holdt til her. -Ja da.
Han kom herned før daggry for at fange et særligt lys.
Jeg ved ikke meget om lysfangeri, men her er meget at kigge på.
-Javel. -Han talte ikke meget.
Han sad for det meste og kiggede.
Og nogle gange malede han.
Engang var der bare os to. Jeg fiskede, og han malede.
Det var nu slet ikke så fredfyldt. Han lavede lyde, mens han malede.
Han prustede som en dampmaskine.
Men pludselig blev han helt stille.
Han virkede så glad for, at den beskidte fugl nærmede sig.
Han syntes ligeglad med, at den stjal hans frokost.
Og jeg tænkte: "Hvor må han være ensom-
-når selv en tyvagtig krage kan redde hans dag."
Senere på sommeren var han meget sammen med en flok rige drenge.
De havde altid piger med.
Viltre piger, hvis De forstår, hvad jeg mener.
Vincent virkede genert.
-Han havde ikke held med pigerne. -Det skulle man ikke tro.
-Men han var sammen med Gachets datter. -Hende har jeg set.
-Hun var smuk og porcelænsagtig. -Netop. En stille pige.
Jeg arbejdede her, før de kom hertil, og vi har aldrig vekslet et ord.
Men hun og Vincent talte sammen på den der særlige måde.
Som om det at tale sammen var det mest spændende i verden.
Hvad så hun dog i ham?
Han var dobbelt så gammel som hende. Og han lignede en vagabond.
Var der mon noget mellem dem?
Han sagde, at de skulle male, men de lejede en båd.
Men én ting kan jeg sige Dem.
Vincent så ud til at have det godt.
Her kommer han med en smuk pige, og kort efter begår han selvmord.
Måske skulle De tale med hende.
-Det tillader husholdersken ikke. -Nå, hende.
Hun går i kirke om eftermiddagen. Hun var en slags kirkeværge.
Mig fik hun verfet væk.
De må være tørstig. Det er på husets regning.
-Hvad mon Deres far ville sige? -Han er her ikke i aften.
Jeg tager et glas, hvis De lader mig byde Dem et.
Hør, var Vincent og Marguerite nære venner?
-Det sagde færgemanden. -Hun lægger blomster på hans grav.
-Og det forklarer skænderiet. -Hvilket skænderi?
Vincent forlod lægens hus og smækkede voldsomt med lågen.
Men husholdersken sagde, at de skændtes, fordi Vincent ikke måtte se hans datter.
Gachet er meget beskyttende.
-Hvor skal De hen? -I kirke.
Guds fred.
Det glæder mig at se, at De ærer Gud. Ikke som Deres ven.
Min fars ven.
Ved De, at Vincent begik sin ugudelige handling på en søndag?
Og jeg så ham den dag.
På min vej til kirke.
Han drak sammen med Secretans drenge. De spottede Gud.
Og når man så ved, hvad han gjorde på Herrens dag.
Hvor har han dog ikke ladet lægen lide.
Han og hans bror kom brasende, som om de var kongelige gæster.
Hans bror var nok velklædt, men han så dødssyg ud.
Man kunne se feberen i hans blik. Jeg så det straks.
Og den store kunstner selv.
Han luskede altid omkring og skovlede vores mad i sig.
Han svinede i krogene.
Vi må ikke lade Herren vente.
Det tog sin tid, før De vendte tilbage.
Han har malet Dem, ikke sandt?
-Men hvorfor er De kommet? -Hvor skulle jeg ellers være?
Tja, det ved jeg ikke. Lad os se...
De kunne sejle Jorden rundt. Fange en tyv.
-Flirte med en køn pige. -Jeg vil gøre noget for Vincent.
Der er sikkert meget, De kan gøre for ham, nu hvor han er død.
De lægger blomster på hans grav.
Er det ikke at gøre noget for Vincent, selv om han er død?
Nå, det. Det gør jeg kun af ren respekt.
Han var en stor kunstner. Og han holdt af blomster.
Det er meget pænt af Dem. De må have stået hinanden nær.
Det kan man ikke sige. Han kom for at tale med min far.
Han var hans læge, og senere blev han hans ven.
De var begge kunstnere og holdt af de samme malere.
De forstod hinanden.
Da far inviterede Theo på middag, sagde Vincent, at far var deres bror.
Skål, alle sammen.
Så De var en stor, lykkelig familie.
Af og til malede han her.
Det var en del af den behandling, min far anbefalede.
Men vi omgikkes ikke.
-Hvad kalder De besøget ved floden? -Floden?
Færgemanden sagde, at De lejede en båd. De så ud til at kende hinanden godt.
Folk her i landsbyen bilder sig mangt og meget ind.
Det må have været en anden pige. Jeg kendte ham knap nok.
Det var far, han kom for at se. De var enige om alting.
Alting? Ravouxs datter sagde, at Vincent og dr. Gachet skændtes.
De har sandelig væltet Dem i sølet.
-Jeg lytter ikke til sladder. -Man så Vincent storme ud herfra.
-Og Deres far løb efter ham. -Og hvad så?
Tror De, at et skænderi med min far var årsagen til Vincents død?
-Tror De, at det er min fars skyld? -Det har jeg ikke sagt.
De må hellere gå nu.
Farvel.
-Travl aften? -Egentlig ikke.
-Hvordan har Deres far det? -Udmærket. Var der ellers andet?
Men De har for travlt til mig.
Man kan jo aldrig vide, om De pludselig rejser Dem og går.
Sjovt, at De skulle sige det.
De gav mig den idé at tale med Marguerite Gachet.
Åh, så De opsøgte husets frue. Hvordan gik det så?
Hun sagde, at hun ikke kendte Vincent og kun vekslede få ord med ham.
Jeg sagde jo, at De ikke kan stole på Gachet.
Da Vincent kom, spurgte folk, om han var Gachets slægtning.
Af ydre var de måske ens.
Samme røde hår.
Samme triste blik.
Men indvendig var de som dag og nat.
Vincent var ikke en snob som Gachet. Han var høflig og venlig.
Davs med dig, Germaine.
Opsedasse. Hvad skal vi tegne i aften?
-En kylling, der siger noget. -Javel, en kylling.
-Den har tynde ben, ligesom dig. -Er du ikke i seng, Germaine?
-Hun forstyrrer altså ikke. -Op i seng med dig.
-Hun forstyrrer ikke. -Jeg vil have min kylling.
Marguerite sagde, at hans bror kom. Traf De ham?
Nej, men jeg hører, at Gachet havde inviteret ham.
Vincent sagde altid, at han måske kom forbi.
Han spurgte efter ledige værelser, men de kom aldrig.
-Besøgte Vincent dem? -Nej.
Han brugte timer på at skrive breve, men han kunne jo bare tage toget.
Han besøgte dem en enkelt gang. Han sagde, at hans brors barn var sygt.
-Men besøget gik vist ikke godt. -Hvorfor ikke?
Viskestykkerne. Han sagde, at lærred var for dyrt.
Så nu malede han på gamle klude.
Han malede nogle kønne blomster, men far var ikke glad for det.
-Hvad har broderen med det at gøre? -Jeg tror, at de skændtes om penge.
For det var jo broderen, der købte alt Vincents malergrej.
Det ved jeg fra det sidste brev, som Vincent sendte.
Dagen før han begik selvmord.
Han sagde, at brevet hastede, og jeg spurgte, om der var noget galt.
Han bestilte en masse maling, for han havde flere malerier i tankerne.
Var det ikke sært at bestille maling, hvis de skændtes om penge-
-og så begå selvmord næste dag?
Det kommer an på hans sindstilstand.
Han virkede glad nok.
Der må være sket noget pludseligt, som har slået ham helt ud.
-Såsom? -Det ved jeg ikke.
Men det har sikkert noget med Gachet at gøre.
Kan De huske, at jeg fortalte om hans første dag her?
Det her brev er fra dengang.
-Jeg kan da ikke læse andres breve. -Jo, hvis de allerede er åbnet.
-Min far sender mig nogle penge. -De kan betale, når De får dem.
Det er pænt af Dem.
Var det her, han boede?
Ja, og døde.
"Kære Theo og Jo."
"Her er så smukt."
"Jeg synes at se Norden bedre på grund af mit ophold i Syden."
"Jeg arbejder på nogle lærreder, som gerne skulle betale mit ophold."
"Dr. Gachet er meget excentrisk."
"Hvordan skal han kunne helbrede mig, når han selv virker lige så syg?"
"Jeg tror bare, at det, jeg lider af, er en af Sydens eftervirkninger."
"Det hele skal nok gå over, når jeg nu er vendt tilbage hertil."
"Sagen er den..."
"... at dagene synes som... synes som..."
"... synes som uger."
"Dagene synes mig som uger."
"Det ville glæde mig, hvis du og din familie ville besøge mig."
"Varme håndtryk fra din hengivne Vincent."
Hvad hulen...? Kom her!
"Kære far. Jeg venter stadig på at få lægen i tale."
"Jeg kunne have givet brevet til husholdersken eller hans datter-
-men der skete Vincent noget i det hus. Det kan jeg fornemme."
"Og det vil jeg spørge lægen om."
"Jeg vil følge den rute, som Vincent fulgte med sit staffeli den dag."
"For det, jeg har fået at vide, hænger ikke sammen."
"Jeg oplever også sære ting."
"Men ikke noget, som jeg ikke kan klare selv."
"De lokale er anspændte, når de taler om Vincent."
"De fortæller forskellige historier."
"Tanguy og pigen fra kroen siger, at Vincent skød sig ude på marken."
"Det er meget langt at skulle gå med et dødeligt sår."
"Hvis han ville begå selvmord-
-hvorfor tog han så ikke revolveren og gjorde det af med sig?"
"Mon han ombestemte sig?"
"Ville han alligevel gerne leve?"
Jeg kan altså godt se dig.
Det er dig fra i nat, ikke? Åh, ikke nu igen!
-Kan jeg hjælpe med noget? -Hvor er drengen med det viltre hår?
-Jeg kværker ham. -Det må være min nevø.
Han er lidt tilbagestående. Tag Dem ikke af ham.
-Han er fulgt efter mig i to dage. -Det ligner ham ikke.
-Har De gjort ham noget? -Nej. Jeg skal aflevere et brev.
-Fra Vincent van Gogh. -Nå, den udenlandske maler.
-Ja, det stemmer. -Der har vi forklaringen.
Hvad mener De?
-En tår cider? -Jo, tak som byder.
Det tækkearbejde er noget, der giver tørsten.
Den dag, hvor ham maleren blev såret-
-hørte vi et skud inde fra laden.
Og nu tror min nevø, at den er hjemsøgt.
-Men Vincent skød sig ude på marken. -Det er der nogen, der siger.
Men jeg har ikke mødt nogen, som faktisk så ham derude.
Politiet gennemsøgte hans ejendele, men fandt ikke noget.
Hverken revolveren, malergrej eller malerier.
-Hvem ville dog stjæle den slags? -Så De mener, at han skød sig her?
-Inde i laden der? -Jeg påstår ingenting.
-Vi hørte bare et skud. -Hvorfor gik De ikke derind?
Det kunne have været hvad som helst. Måske børn, der skød rotter.
Jeg kiggede derind næste dag, da jeg hørte, at han var blevet skudt.
-Men jeg så intet. -Hans grej må da have været der.
Ja, lige netop. I hans tilstand kunne han jo ikke selv flytte det.
Men hvorfor skulle andre gøre det?
Goddag, Monsieur Roulin.
Det var pænt af Dem at skåne mig for turen til... det sted.
Lægen har tid i morgen. De kan bare kigge forbi.
Jeg har tænkt over det, De sagde, om at Vincent pjattede-
-og drak sammen med de fyre, den dag han døde.
-Hvor var det henne? -Her. Lige her.
Han stod og tegnede løs.
Så må han jo have haft revolveren på sig.
Ja, det må han vel. Den har nok ligget i hans grej.
-Han ville næppe skilte med den. -Hvor mon han fik den fra?
Gachet var jo militærlæge, så han må have haft en revolver.
-Kan han have taget den hos Dem? -Så har han da lagt den tilbage.
Lægen har en revolver i sit kontor. Den har aldrig været ude af huset.
Alle ved da, at det var gamle Ravouxs våben.
Han havde en pistol under disken. Og den er der ikke mere.
Nå, vi ses i morgen.
Der kan man se.
De har været tidligt på færde.
Det har været en lang dag. Det giver en god tørst.
Og De har vel stillet den tørst.
Jeg hører, at Vincent omgikkes en flok unge fyre.
Det er Secretans drenge. Men de er i Paris nu.
De lavede altid sjov med Vincent. Især René.
René kunne godt gå lidt for vidt.
Stakkels Vincent var nær besvimet, men så bød René ham på et glas.
Han betalte altid regningen og bød altid folk på et glas.
Jeg har også hørt, at Vincent fik våbnet her.
Hvabehar? Hvem har dog sagt det?
-Vi har ikke nogen våben. -Det sagde Gachets husholderske ellers.
Nej. Far har engang haft en pistol.
Men den har han solgt.
-Før Vincent blev skudt? -Ja, da havde vi den ikke mere.
Og De skal ikke sprede den rappenskraldes sladder.
Der er kommet et telegram til Dem. De har mistet Deres arbejde.
Så De kan altså ikke betale.
-Er der plads til en til ved bålet? -De har vist haft en hård dag.
Ravouxs datter har forvist mig fra mit logi.
Det her skal nok give dig varmen.
-Ja, det er noget for sig selv. -Det er min egen hjemmebryg.
Hvorfor blev pigen vred?
-Fordi Vincent nok fik pistolen af dem. -Nej, Ravoux solgte den til René.
Det ved alle da. Han brugte den til sit cowboy-kostume.
Han rendte rundt og viftede med den, som om han var i Det Vilde Vesten.
Gode kunder, men ækle slynger.
Især den yngste af dem.
Vincent behandlede pigerne pænt, men så brød René ind:
"Glem ham, piger. Han har skåret både pikken og øret af."
Lad os skride. Det er mine piger.
Kom så, Gaston.
-Jeg burde have stukket ham en. -Hvorfor gjorde De det ikke?
Det kom jo ikke mig ved. Det var ikke mit problem.
De kunne gøre det til Deres problem.
Hvis jeg altid sagde min mening, havde jeg ingen kunder.
Lad være med det.
-Det kunne jeg godt have drukket. -De burde have sagt noget.
Vincent valgte at omgås dem. Han kunne jo bare være gået.
Måske blev han der, fordi René altid betalte.
Måske var han ensom og nød at omgås unge mennesker.
Det kom ikke mig ved. Og De har fået nok nu.
Pænt af Dem at vende mig ryggen, som De gjorde med Vincent.
Hvad har De selv gjort for ham?
Det hører jeg Dem ikke sige noget om. Var De en rigtig god ven?
Det har jeg aldrig sagt, at jeg var.
-Værsgo. -Tak.
Hvem er han?
-Hvad bilder han sig ind? -Se den fimsede jakke.
-Hvad glor han på? -Sådan en klovn.
Se nu, hvem der kommer der.
Lad os lave lidt sjov med ham.
-Du er en stor idiot. -Hvem har født det skvat?
Uha, pas på. Nu kommer fimsen. Kom bare an, fims.
-Han vil også lege med. -På ham.
Mit arme hoved...
-Det der har jeg da ikke gjort. -Nej.
Jeg slog mig selv.
Jeg kan ikke huske det.
-Jeg var vist fuld. -Nå, så det mener De?
-Hvis jeg har voldt nogen skader... -De sårede et par bøllers stolthed.
Jeg hører, at De forsvarede landsbytossens ære.
Ja.
-De generede ham. -Og det kom de til at bøde for.
Men De havde ikke behøvet at slå mig, da jeg kom for at ordne det.
Det må De undskylde.
-De spørger til hollænderen. -Ja, han var min fars ven.
Min far er postmester.
Sært selskab for en anset mand som en postmester.
Næ, Vincent spyttede jo breve ud. Det var et forretningsfællesskab.
Hvad bringer Dem hertil?
Jeg skal tale med dr. Gachet om Vincent.
Jeg havde kig på ham.
Bare rolig, det skal nok ordne sig. Jeg kigger mig lige omkring.
Da jeg hørte, at han havde skudt sig, kom det ikke som en overraskelse.
Nå, der er De. Har Vincent det bedre?
Han fortalte mig, hvad jeg ville vide. At han havde forsøgt selvmord.
Jeg måtte ikke bebrejde andre.
Som om jeg ville bebrejde andre for hans forbrydelse.
Lad os lade manden være i fred.
Han voldte mig bøvl senere.
Dr. Mazery plagede mig med sin rapport, selv om jeg havde fået Gachets.
Hvem er dr. Mazery?
-Dr. Mazery? -Ja?
Normalt ville jeg ikke sende en rapport. Det var jo Gachets patient.
Men så læste jeg, at patienten døde på sit værelse to dage senere.
Så følte jeg, at jeg måtte gøre noget.
Da jeg talte med patienten, sagde han, at han havde skudt sig.
Men jeg vidste, at det ikke passede. Det kunne jeg se på såret.
Når folk begår selvmord, skyder de sig i hovedet.
I tindingen eller munden.
Måske i hjertet, men aldrig i maven.
Det skudsår vakte min mistanke.
Kom. Rejs Dem op. Stå der.
Stil Dem sådan. Og så lidt foroverbøjet.
Kan De se det? Vinklen er alt for lav.
-Til hvad? -Han skulle have skudt med tåen.
Prøv nu at stikke tåen frem. Kan De se det?
Hvis man affyrer skuddet på klos hold, så går kuglen gennem kroppen.
Ikke altid, men sandsynligvis.
Så hvis kuglen ikke gik igennem, må våbnet have været længere væk.
Sådan her. Bang!
-Forstår De? -Ja, ja.
Han blev sandsynligvis skudt.
Der har vi jo bokseren fra Provence. Bør jeg være bange?
-Render De nu efter landsbysladder? -Nej da.
Det er derfor, jeg har tjenestefolk. De bringer den til mig.
De har vel også hørt, at Deres rare gendarm gav mig husly?
Og nu sidder De så her og overvejer Deres fremtid.
Næ, jeg undrer mig over, at De løj, hvis De ikke har noget at skjule.
Jeg skylder da ikke Dem at sige sandheden.
-Mit liv kommer ikke Dem ved. -Jeg spurgte jo bare om Vincents død.
Og De så en forbindelse mellem hans død og mit liv.
Ja, men det tror jeg ikke længere.
Sandheden er jo den, at jeg ikke betyder noget.
-Han var ikke en elskovssyg teenager. -Det ved jeg godt.
Vidste De, at han var et geni?
Nej, det kan jeg ikke påstå.
Men det vidste jeg.
-Det er ikke færdigt endnu. -Jeg kigger til det senere.
Det vidste min far også. Han ville så gerne være kunstner.
Og så kom denne kejtede mand uden nogen form for skoling-
-som kun havde malet nogle få år, og udrettede på få timer det-
-som far aldrig nogensinde ville have kunnet male.
Far låste sig inde og brugte timer på at gøre dem efter.
Far sagde, at jeg forstyrrede Vincent i hans betydningsfulde arbejde.
Han spurgte, om jeg ville hindre, at han skabte mesterværker.
Det ville jeg jo ikke.
Så jeg sørgede for at være ude, når Vincent kom på besøg.
Kort efter havde de et skænderi.
En frygtelig ballade. Men det drejede sig ikke om mig.
Måske havde mit fravær ødelagt noget.
Næste gang far så ham, havde han en kugle i maven.
Er De så tilfreds? De kan bare give mig skylden.
-Eller min far. -Det er ikke Deres skyld.
Det har intet med Dem at gøre.
Han blev skudt af nogle drenge.
En dreng ved navn René Secretan.
-Jeg mener det virkelig. -Det kan jeg godt se.
René er helt sikkert et fjols, men ikke morder.
Et fjols, som drak og viftede med en pistol.
Han generede Vincent. Og de blev set sammen, før han døde.
Og hans grej forsvandt. Han havde ikke selv gemt det.
Så det må have været en anden. Det må det have været.
Så ensomme Vincent omgås unge og ender med at blive skudt.
Eller også skyder han sig i fortvivlelse over sit ensomme liv.
Men udfaldet er det samme.
Han kunne have malet hos os, hvis jeg havde opført mig anderledes.
-Hvis han og far ikke skændtes... -Men slynglen slipper godt fra et mord.
De vil vide alt om hans død, men hvad ved De om hans liv?
Jeg ved, at han gjorde sit yderste-
-for at vise, at han duede til noget.
Ja, det gjorde han.
Det er derfor, jeg lægger blomster på hans grav.
Det er det eneste, jeg kan gøre for ham nu.
Han ville have værdsat deres sarte skønhed.
Selv hvert eneste blad på deres græsagtige stængler.
Ingen af tilværelsens detaljer var for små eller ubetydelige for ham.
Han værdsatte og elskede det hele.
-Nå, man slap Dem ud af fængslet. -Ja, min charme sejrede.
-Bring nu ikke Deres ven i vanry. -Jeg skal gøre mit bedste.
De må være den unge mand, som så gerne vil tale med mig.
-Armand Roulin. -Søn af den store Joseph Roulin.
En mand med Dostojevskijs sjæl. Sådan omtalte Vincent Deres far.
Han har fortalt mig alt om ham.
Og Deres mor, hvis vuggeviser kunne trøste selv islandske fiskere.
Sid ned, Armand fra Roulin-klanen.
-Vil De have et glas vin? -Nej tak. Jeg fik rigeligt i går.
Så får De en kop te.
Det klarer du, Louise.
De har skabt Dem et vist ry de sidste par dage, unge mand.
Det var bestemt ikke min hensigt.
-Jeg ville bare aflevere et brev. -Fra en afdød til en anden.
Ja, men det vidste jeg ikke, da jeg drog af sted.
En fyr i Paris mente, at De havde adressen til Theos enke.
Familien burde have brevet. Det mener min far i hvert fald.
Deres far er en ansvarsbevidst mand. Jeg er helt enig.
Jeg tager mig af de store kunstnere. De er rastløse sjæle.
Som kunstner forstår jeg dem. Og derfor stoler de på mig.
-Stolede Vincent også på Dem? -Ja, det gjorde han.
-Men betyder det noget nu? -Jeg håbede, De kunne svare på det.
Hvilket?
Vincent skrev og sagde, at han havde fundet ro, blot seks uger før sin død.
Så De kan måske forklare, hvordan han går fra ophøjet ro-
-til selvmordets rand?
-Men jeg tror, jeg kender svaret. -De kender måske til melankoli?
Nej.
Patienten går fra lykkefølelse til fortvivlelse på seks timer.
Så der kan ske meget på hele seks uger.
Det tror jeg ikke på. Ravouxs datter sagde, han var lykkelig.
Og den diagnose er hun selvfølgelig kvalificeret til at stille.
Hun så ham hver dag. Han virkede ganske normal.
Sådan havde han det måske også til at begynde med.
Det havde givet ham nyt håb at forlade anstalten.
Han bad ikke om meget. Han ville bare arbejde.
Og finde en smule venskab.
-Og fandt han "en smule venskab"? -Ja. Hos mig.
Hans ven Tanguy sagde, at han var en opstigende stjerne.
På hvert eneste lærred malede han en strålende stjerne.
Men alle de stjerner var omgivet af ubegribelig ensomhed.
Han havde Deres venskab og sin brors hengivenhed.
Men han frygtede for fremtiden.
Både sin egen og Theos.
Kom her, lille fyr.
Han reagerer ikke på det.
Han vidste, at Theo havde bekostet en formue på ham.
Og det pinte Vincent.
Undskyld mig.
Theo kunne have købt et hus for de penge, han brugte på Vincent.
Men hvad havde han at byde sin hustru og sit lille barn?
Værelser fulde af malerier, som ingen ville købe.
Vincents største frygt var, at han blev sin brors ulykke.
Så Vincent var bekymret for pengene, men de sultede jo ikke, vel?
Hør her. Jeg tror ikke, at han begik selvmord.
Jeg tror, at han blev skudt.
Har De hørt Mazerys snak om, at kuglens vinkel var forkert?
-At ingen skyder sig selv i maven? -Ja, faktisk.
Kunne Vincent ikke handle ulogisk?
At forære sit afskårne øre til en luder er ikke logisk, vel?
Bøllen René havde en pistol, og han blev set sammen med Vincent.
Jeg sad ved Vincents sygeleje. Han sagde, han havde skudt sig.
-Jeg måtte ikke bebrejde nogen. -Så han dækkede over nogen?
-Manden ville selv dø. -Men hvad mente han så med det?
Der var jo en at bebrejde. Nemlig mig.
Jeg tror, at han...
...begik selvmord for at beskytte Theo.
På grund af noget, jeg havde sagt.
Forstår De, vi havde et skænderi.
Jeg sagde noget, jeg som hans læge aldrig burde have sagt.
Men han gjorde mig rasende ved at kalde mig kunstnerisk plattenslager.
Og det er jeg jo på en måde også. Jeg ville så gerne være kunstner-
-men min far tvang mig til at læse til læge.
Vincent sagde, jeg levede på en løgn, mens han stræbte efter sandheden.
Så jeg tænkte: "Jeg skal give dig sandhed, Vincent!"
Jeg vidste, at Theo var i det tertiære stadie af syfilis.
Enhver form for pres kunne slå ham ihjel.
Jeg sagde til Vincent:
"Hvad tror du, at bekymringerne over dig gør ved din bror?"
Det slår ham ihjel. Det er prisen for din sandhedssøgende kunst.
Er det det værd?
Så stoppede skænderiet brat.
Vincent!
Kom tilbage, Vincent!
Vincent!
To uger senere sidder jeg ved hans seng.
Han er døende.
Hans eneste ord var: "Måske er det det bedste for alle."
Her. Et brev for et brev.
Theos enke samler hans breve. Hun vil udgive dem.
Jeg skal nok sørge for, at hun får det.
Da hun læste Vincents breve til Theo, faldt hun over det her.
Det rørte hende så dybt, at hun skrev det af og sendte det til mig.
-Hvorfor giver De mig det? -Det er fra hans rejses begyndelse.
Tag det med på Deres rejse.
-Mange tak, dr. Gachet. -Held og lykke, Armand Roulin.
-Tusind tak. -Det var så lidt.
"Hvem er jeg i de fleste menneskers øjne?"
"En taber. En nullitet. Et ubehageligt menneske."
"En, som ikke har og aldrig får nogen plads i samfundet."
"Kort sagt, det laveste af alt."
"Skulle det så alt sammen være sandt-
-vil jeg dog gerne en skønne dag gennem mit arbejde vise-
-hvad denne taber, denne nullitet, gemmer i sit hjerte."
Jeg kiggede efter dig på værtshuset.
Har du haft noget held med at finde arbejde?
Nej, slet ikke.
-Milliet mener, jeg bør gå ind i hæren. -Hvorfor dog det?
Jeg er jo god til at slås, ikke?
Det har vi Roulin'er altid været.
Men det gælder om at vide, hvad man kæmper for.
Se bare der. Det er en helt anden verden deroppe.
Vi stirrer op på den, men fatter den aldrig helt.
Det minder mig om ham.
Det føles helt forkert.
Alt det liv blev slukket på grund af et tåbeligt uheld.
Jeg spekulerer på, hvorfor han dækkede over de drenge.
Jeg spekulerer over, om folk vil påskønne det, han har udrettet.
-Du ledte efter mig. -Ja.
Det her ankom fra Holland i morges.
Det er fra Jo, Theos enke.
Gachet sendte hende virkelig det brev.
Og hun blev meget rørt over det, som du har gjort.
Hun synes, at du skulle vide, hvad der stod i brevet.
Hun sender sine... Hun skriver noget om....
Lad mig se det.
"I en kunstners liv er døden måske ikke det vanskeligste."
"Selv må jeg sige, at jeg ikke ved noget om det."
"Men synet af stjernerne får mig altid til at drømme."
"Hvorfor skulle lysene på himmelhvælvet være uopnåelige for os?"
"Måske kan døden føre os til en stjerne."
"Og at dø fredfyldt i en sen alder vil være som at gå derop til fods."
"Lige nu vil jeg gå i seng, fordi det er blevet sent."
"Jeg byder dig godnat og held og lykke med et håndtryk."
"Din gengivne Vincent."
I løbet af sine otte år som kunstner malede Vincent 800 malerier.
Kun ét blev solgt i hans levetid.
Han blev udråbt til den moderne kunsts fader.
Armand Roulin flyttede til Tunesien-
-hvor han gjorde tjeneste i politiet resten af sit liv.
"Roulin viser mig den ømhed, som en ældre soldat viser en yngre."
"Han følte alt, den stakkels Vincent!"
"Han følte så inderligt. Det fik ham til at søge det umulige."
Adeline Ravoux giftede sig med en lokal krovært.
Senere blev hun kendt som øjenvidne til Vincents sidste uger.
Marguerite boede ugift i sin fars hus til sin død.
Vincents maleri af hende ved klaveret hang i hendes soveværelse i 44 år.
Da Gachets samling overgik til staten, måtte eksperter skille hans kopier fra.
Han blev kendt, da "Portræt af dr. Gachet" satte rekord-
-ved at blive solgt for 82,5 millioner dollars i 1990.
"Jeg så i denne høstarbejder et billede på døden."
"Men døden er ikke noget sørgeligt. Den finder sted ved højlys dag-
-mens solen bader alt i et fint gyldent lys."
På sit dødsleje erkendte den rige vekselerer, René-
-at han som teenager havde plaget Vincent skånselsløst.
René sagde også, at Vincent stjal hans pistol for at begå selvmord.
"Jeg vil røre folk med min kunst."
"Jeg vil have, at de skal sige: Han nærer dybe og ømme følelser."
Tekster: Aage Brock Oneliner